236 
En fumipennis iakttogs gömma sin förlamade spindel, en 
Drassodes pubescens, mellan toppbladen av en lingonriskvist. 
Därefter skulle håla grävas. Därtill utsågs en plats ett stycke 
utanför skogsbrynet, ute på den lösa sanden, där växtlig- 
heten var mycket sparsam. En trästake låg där, och på 
ena sidan av denna envisades stekeln i mer än sex timmar 
att upprepa sina ständigt misslyckade försök att få en håla 
till stånd. Under sina därunder ofta förnyade besök hos 
rovet tycktes hans minne av dettas plats alltmer fördunklas, 
ty ju längre tiden framskred, desto längre fick han för varje 
gång söka, innan han återfann spindeln. Som en sista utväg 
brukade han därvid återvända till staken och med denna 
som utgångspunkt söka orientera sig. Detta tillvägagångs- 
sätt hade synbarligen god påföljd i början, men mot slutet 
hjälpte ej heller detta medel, sannolikt därför att skuggorna 
då föllo så helt annorlunda, än då spindeln först blivit dit- 
lagd. Den närbelägna skogens toppar kastade nu skuggor 
över platsen, som förut varit solbelyst. Omöjligt är väl ej 
heller, att »psykisk trötthet» hade någon del häri. Ett par 
gånger hade stekeln flyttat sin spindel till andra, närmare be- 
lägna gömställen, och då han icke lyckades finna honom på 
det sista gömstället, sökte han honom på de förut använda. 
Sent omsider lyckades stekeln få en tillfredsställande 
håla i ordning, fastän han ej ville övergiva denna olämpliga 
plats. Emellertid pågick sökandet efter spindeln så länge, 
att jag fann mig föranlåten att flytta den till en lingonris- 
kvist, som stekeln otaliga gånger besteg i närheten av det 
rätta gömstället. Nu släpades spindeln som vanligt bak- 
länges, och ett nytt gömställe av samma beskaffenhet ut- 
sågs, denna gång blott några cm. från hålan. Under den sista 
avputsningen av kammaren avlade stekeln flera besök även 
på detta gömställe, och fastän det var så närbeläget, röjdes 
samma symptom till stigande trötthet hos stekeln, som även 
här fick söka rätt länge de sista gångerna. 
