239 
fram ur sanden och börjar gå sin väg. Om man förvarar 
dessa spindlar någon tid, återfå de fullständigt rörelseför- 
måga och livlighet. Dock kunna de tydligen ej själva gräva 
sig ut, sedan stekeln stängt in dem i hålan och packat san- 
den i gången med vibrerande slag med bakkroppens spets. 
Särdeles egendomlig är den instinkt, som föranleder stekeln 
att fästa sitt ägg olika, alltefter som hans rov utgöres av 
säckspindeln Drassodes eller vargspindeln Tarentula. Hos 
den förra, som ligger varaktigt förlamad, är ägget fäst på 
bakkroppens sida. Hos varg- 
spindeln,som står rätt upp på sina 
ben och förmodligen ibland vän- 
der sig i cellen, skulle ägget med 
en sådan plats snart klämmas 
sönder mot väggarna. Det är 
därför fäst alldeles symmetriskt 
tvärs över bakkroppens buksida, 
strax bakom genitalöppningen. 
Då den upprätt stående spindelns 
buksida ej berör marken, är 
ägget sålunda skyddat på bästa 
sätt. Fig 65. Ägg av Pompilus fumipennis 
En sådan vargspindel, som på vargspindel. 2 ggr. (Original.) 
jag nyss hjälpt ut ur arresten, 
varvid han förövrigt själv hjälpte till något, inspärrades i 
samma flaska som en ur en annan fumipennis-håla fram- 
grävd Drassodes, vilken ej visade några livstecken. Som 
bevis på huru kry vargspindeln kände sig, kan nämnas, 
att han först fullständigt förtärde stekelägget på den andra, 
orörliga spindeln och sedan borrade käkarna in i honom 
själv och sög hans blod, varmed han fortsatte hela denna 
dag. Själv bar han stekelns ägg oåtkomligt fäst mitt på und- 
re sidan av bakkroppen. Han instängdes i ett glasrör. Två 
dagar därefter satt han med lyftad bakkropp, vilken ställning 
