240 
han ännu bibehöll följande dag, då stekellarven befanns vara 
kläckt och höll på att suga hans blod. På femte dagen stod 
han fortfarande upprätt och stilla, men rörde sig, då glas- 
röret lutades. På 6:te dagen låg han med hopdragna ben, 
men rörde sig ännu något vid retning. Först på 7:de dagen 
var all retbarhet försvunnen. Det är således påtagligt, att 
den ofullständiga förlamningen ej medför någon fara för 
stekelns ägg eller larv, som börjar äta på ett så livskraftigt 
offer. Så är ju ej heller fallet hos Dolichurus med dess 
ofullständigt förlamade kakerlackor. Paralyseringen avser 
tydligen blott att möjliggöra bytets instängande i hålan, se- 
dan ägget blivit fästat därpå. 
Exp. 1. En fumipennis hade grävt sin håla nära färdig 
och begivit sig bort för att hämta sin ett stycke därifrån 
gömda spindel. Under stekelns frånvaro sökte jag göra 
platsen oigenkännlig genom att framför hålans ingång plan- 
tera en liten allé av fyra några cm. höga lingonriskvistar med 
ett par cm. mellanrum mellan varje. Spindeln bars denna 
gång ej ända fram utan lades på ett blad, ett par meter 
från hålan. När stekeln nu skulle avsluta grävningsarbetet, 
kände han ej mer igen platsen utan sökte ivrigt, först på 
det rätta stället, där han flera gånger gick omedelbart för- 
bi och till och med mitt över mynningen av sin håla utan att 
märka det. Sedan började han söka i vidare slag, dock allt- 
jämt återvändande till den rätta platsen. Sedan detta pågått 
länge, togos kvistarna bort, då stekeln inom kort återfann 
hålan och fortsatte arbetet. 
Medan han var sysselsatt därmed, planterades åter sam- 
ma kvistar och i samma ställning framför hålan. Det kun- 
de nämligen vara av intresse att få se, om utgången skulle 
bli en annan, då stekeln nästa gång begav sig bort från 
hålan med intrycket av omgivningarnas nuvarande utseende, 
d. v. s. med den lilla allén framför ingången. Resultatet 
