241 
blev det väntade. När stekeln efter en stunds arbete kom 
ut för att åter besöka sitt rov, gjorde han några slag kring in- 
gången, varunder han tog den vanliga överblicken av om- 
givningarna, och begav sig därefter bort till spindeln, som 
han denna gång flyttade till ett närmare gömställe. Däref- 
ter återvände han till hålan utan att numera låta förvilla 
sig av kvistarna. 
Exp. 2. En fumipennis sågs gräva håla och därvid, 
som vanligt, ibland avbryta sitt arbete för att besöka sitt 
rov, en stor, svart Gnaphosa lucifuga, som han gömt på 
några ur en brant sandsluttning framstickande rottågor. Vid 
dessa besök gick stekeln visserligen rakt nog för att komma 
helt nära den punkt, där spindeln förvarades, men flera 
rotknippen funnos att välja på i omedelbart grannskap, och 
på flera av dem brukade han få söka, innan han träffade det 
rätta. Tydligt var dock, att han erinrade sig ha gömt spirn- 
deln på några rötter. 
Spindeln nedsläpades som vanligt vid spinnvårtorna, och 
stekeln började stänga genom att riva ner sand 'och packa 
den i gången med spetsen av bakkroppen. Detta arbete av- 
bröt jag genom att gräva fram spindeln, dock så att hålans 
inre del lämnades orubbad. 
Stekeln, som i närheten avbidat händelsernas utveck- 
ling, kom omedelbart fram, och fastän spindeln låg omedel- 
bart framför den tomma hålan, började stekeln stänga den, 
nu med bakkroppen packande sand ända in i kammaren, där 
spindeln förut legat. En svart slavmyra kom fram och 
började med vanlig tilltagsenhet trakassera den i förhållande 
till henne jättestora stekeln. Därvid blev det uppenbart, 
att denne nog sett sin spindel ligga där, fastän han icke 
på något sätt låtit märka det, ty nu grep han den genast, 
ängslig för att myran skulle tillägna sig den, och släpade upp 
den på en ned till marken hängande grangren, mellan vars 
16 — Grävsteklarnas liv. 
