242 
barr han fästade den. Innan han lämnade den, förtärde 
han sitt eget på spindeln fästade ägg, återvände därpå och 
avslutade stängningen av den tomma hålan, vilken tillslöts 
lika omsorgsfullt, som om den innehållit ett byte. Denna ste- 
kel avbröt ibland stängningsarbetet för att besöka spindeln 
på dess nya gömställe, fastän sådana besök ju eljest blott 
pläga göras, när hålan håller på att grävas, ej när den håller 
på att stängas. Detta efter de ovanliga omständigheterna av- 
passade ändamålsenliga handlingssätt lägger i dagen, att ste- 
keln ingalunda alltid är en slav under sina instinkter. Det 
visar också tydligare än vanligt, att ändamålet med dessa 
besök hos spindeln är att uppfriska minnet av dess gömstäl- 
le. Sedan den tomma hålan blivit stängd, grävde stekeln en 
ny för den väntande spindeln. 
I avseende på stängningen av den tomma hålan kan er- 
inras, att åtskilliga liknande fall blivit iakttagna hos andra 
steklar. Detta underliga handlingssätt tycks vara ett ge- 
nomgående drag i grävsteklarnas psykologi. 
Pompilus rufipes. (Fig. 64, sid. 235). Denna art når en längd 
av 12 mm. och är svart med vita teckningar på bakkroppen 
och till större delen röda ben. Den vistas ofta i sällskap 
med fumipennis, med vilken den delar förkärleken för lös 
sand att gräva i. I samband därmed har den också mycket 
långa grävborst på framfötterna. Iakttagandet av dess gräv- 
ning är, liksom när det gäller fumipennis, vanligen mycket 
tålamodsprövande, emedan hålorna ofta rasa igen, så att 
stekeln får göra nya försök i oändlighet. 
I valet av byte är denna art enastående bland de svenska 
vägsteklarna, enär den uteslutande jagar korsspindlar. Då 
dessa ej vistas på marken utan i träd och buskar, jagar ru/fi- 
pes flygande omkring bland skogsbrynets ungträd och busk- 
snår i boplatsens närhet. Han klättrar omkring på grenarna 
och paralyserar vanligen det anträffade bytet på fyndplatsen. 
