246 
Pompilus campestris. (Fig.66, sid. 244). Dennallilla art är 
svart med rödbrun, gråpudrad bas på bakkroppen och når en 
längd av 8 mm. Den visade sig i juli på med kort och gles växt- 
lighet belägna sandmarker utmed Ljungan, där även ungui- 
cularis bodde. Den vägstekel, som oftast uppträdde på 
denna plats, var den ungefär lika stora Priocnemis minor, 
som dock genom sina livligare rörelser och sitt avvikande 
sätt att jaga lätt skildes från campestris. Medan Prioc- 
nemis med snabba rörelser snokade omkring i gömslen mun- 
der till marken tryckta blad eller i de små gräs- och ljung- 
tuvorna samt då och då sågs baklänges bortsläpa en liten 
förlamad vargspindel, sågs Pompilus campestris aldrig bära 
något byte. Hans rörelser voro vida lugnare, och han rik- 
tade sin uppmärksamhet uteslutande på marken själv i stäl- 
let för gömslena på dess yta. Här och där gjorde 
han kortvariga grävningsförsök, påtagligen ej för att gräva 
en håla att förvara något gömt byte i, utan för att söka nå- 
got under markens yta dolt, om 'vars därvaro endast hans liv- 
ligt spelande pannspröt kunnat skaffa honom kunskap. Här 
var tydligen åter ett original, som gick sina egna vägar 
bland den stora mängden, och för att komma hans hemlighet 
på spåren måste jag ihållande bevaka någon särskild individ. 
Så snart tillfälle erbjöds, följdes därför en campestris un- 
der längre tid, utan att släppas ur sikte. Efter långvarigt 
kringströvande med ofta upprepade men mycket kortva- 
riga grävningsförsök tycktes han äntligen ha funnit, vad han 
sökte, ty han började plötsligt gräva ivrigare. men arbetade 
sig så förvånande fort ner i marken, att det såg ut som 
om han träffat på en blott i mynningen med sand stängd 
håla. Efter omkring 5 minuter visade han åter huvudet 
i ingången, och det kunde nu ses, huru han med frambenen 
krafsade ner sand bakom sig och packade den med livliga 
slag av bakkroppens spets. Då hålan undersöktes, befanns 
den bortåt 2 cm. långa gången leda till en liten kammare, i 
