250 
stannar kvar för att bevaka den arbetande stekeln, såsom det 
vid flera tillfällen iakttogs. 
En cam pestris sågs närma sig en liten grästuva midt på en 
kal sandfläck, där en unguicularis just vid tuvans kant 
höll på att stänga mynningen av sin håla, därvid som vanligt 
packande sanden med livligt vibrerande slag med bakkrop- 
pens spets. Då jag ej förut haft tillfälle att se unguicularis 
träffa sin parasit, hoppades jag, att campestris skulle varse- 
bliva den vid sin håla oförtrutet arbetande stekeln och så- 
lunda nu låta mig bevittna ett sådant möte. Cam pestris 
gick in bland tuvans glesa strån, och det blev snart tydligt, 
att han vädrade luktspåren av en unguticularis, som nyss gått 
fram där med sitt byte, ty hans livliga rörelser upphörde, och 
betänksamt trevade han med antennerna kring sig på marken. 
Han genomströvade långsamt tuvan i alla riktningar, och 
till sist kom han fram till den med stängningen ännu syssel- 
satta unguicularis. Sakta och med sträckta antenner gick han 
ända fram till hålan, men upptäcktes då av dess ägare, som 
förbittrad anföll och bortjagade honom. Efter den häftiga, 
men korta sammandrabbningen flydde campestris ett 20- 
tal cm., men återvände med tveksamma och dröjande steg 
så långt, att han fick se, huru unguicularis fortsatte sitt 
avbrutna arbete. Denna gång vågade han sig ej längre 
fram, utan vek av åt sidan, skenbart alldeles likgiltig, till 
dess han vid kanten av sandfläcken, omkring 30 cm. från 
hålan, kröp in under ett blad, där han blev sittande alldeles 
stilla under vid pass tio minuter. Denna plötsliga orörlighet 
var synnerligen påfallande hos den nyss så livligt kringsno- 
kande stekeln. Jag gissade, att han avbidade försvinnandet 
av unguicularis, vilket också sedermera befanns vara fallet. 
För att emellertid med säkerhet förvissa mig om arten 
av de steklar, som jag höll på att iakttaga, infångade jag 
ungutcularis, då den varje ögonblick kunde väntas bege sig 
bort. Ännu en lång stund därefter satt campestris kvar på 
