251 
sitt gömställe under bladet. Han satt ej på utkik, ty bladet 
och några grässtrån skymde för honom utsikten åt det håll, 
där hålan var belägen, och han vände icke ens huvudet åt 
detta håll. Det tycks av detta fall framgå, att stekela hade 
någon uppfattning av tid. Redan hade jag börjat frukta, 
att han glömt bort hela saken, då han plötsligt satte sig i rö- 
relse och, tydligt målmedveten, styrde kosan bort mot hålan, 
liksom hade han haft en förnimmelse av. att den förflutna 
tiden borde varit tillräcklig för unguicularis att avsluta sitt 
arbete och bege sig bort. 
Efter kort trevande på sanden med sa grävde 
sig nu campestris raskt ner i den nyss tillstängda hålan, 
i vilken han dröjde 2—3 minuter, varefter han åter visade 
framdelen av sin kropp i gången, krafsande ner sand med 
frambenen, omväxlande med att han packade den med ab- 
domen, såsom man kunde se av framkroppens skakande rö- 
relser. En fångstflaska sattes över ingången, men oberörd 
häraf fortsatte stekeln sitt arbete, till dess gången var fylld, 
då han flög upp i flaskan och fångades. 
Stundom uppträda samtidigt flera parasiter som rivaler 
på samma plats. På en sandfläck av omkring 12 kvm. stor- 
lek sågos samtidigt icke mindre än tre campestris och en 
unguicularis, den senare sysselsatt med grävning. Då någon 
campestris närmade sig den grävande, bortjagades han ge- 
nast. Unguicularis avslutade sin grävning, hämtade och 
bar in sin spindel samt stängde hålan. Under tiden hade 
en av de tre campestris på en annan punkt av sandfläcken 
upptäckt en förut tillsluten unguicularis-håla, i vilken han 
började gräva sig in. Detta uppdagades emellertid av de 
båda andra, som visade ett så närgående intresse, att en 
häftig sammandrabbning blev följden. Nu sökte än den 
ena, än den andra fortsätta att gräva på den omstridda punk- 
ten, men hindrades ständigt av de båda andra. Till följd av 
denna inbördes avundsjuka kom således fyndet ingen av 
