252 
dem till nytta. De tre rivalerna började tröttna på stridig- 
heterna och spredo sig. Efter omkring 20 minuter återkom 
en av dem. Att det verkligen var just en av dem, som nyss 
varit på platsen, märktes därpå, att han vid ankomsten till 
sandfläcken tydligt uppsökte den punkt, som varit föremål 
för tvisten. Där grävde han sig hastigt ner och kom upp om 
en stund för att stänga. Haålan innehöll en krabbspindel med 
campestris-ägget i vanlig ställning. Den inlades i ett i båda 
ändar öppet glasrör, och på vardera sidan infördes en 
bomullspropp så nära spindeln, att han uppbars därav, så 
att det på buksidan sittande ägget ej skulle klämmas mot 
glasrörets vägg. Därutanför infördes på vardera sidan en 
fuktad, och ytterst slutligen på vardera sidan en torr propp. 
Dessa åtgärder ha visat sig nödvändiga för att hålla luften 
vid lämplig fuktighetsgrad. I torr luft skrumpnar stekelägget 
snart och utvecklas ej. Ägget kläcktes efter 5 dagar. Efter 
ytterligare 9 dagar hade larven förtärt spindeln så när som 
på huvudet, palperna och främsta benparet. Under de två 
följande dagarna spann han kokong. Den var, som vanligt 
hos vägsteklarna, långsträckt päronformig, fästad iden sma- 
lare ändan. 
En unguicularis sågs på en nästan bar sandfläck släpa 
sin nyfångade krabbspindel. Detta var ej den på sandmarken 
eljest vanligaste lilla grågula arten, Xysticus cristatus, utan 
en stor, mörkbrun Xysticus erraticus, ett riktigt praktexem- 
plar. Ägaren tycktes också vederbörligen uppskatta sin lycka, 
ty sedan han upphängt spindeln i ett bladveck, såg det ut 
som om han haft svårt att slita sig från den. Han nöjde 
sig icke blott med de vanliga orienteringsslagen, utan bok- 
stavligen lekte med den såsom katten med råttan, med den 
skillnaden, att, som spindeln var orörlig, det var stekeln 
själv, som växelvis sprang bort några steg och åter klättrade 
upp för att liksom smekande beröra sitt byte och ånyo 
övertyga sig om dess verklighet. Allt detta upprepat mycket 
