253 
oftare och med livligare rörelser, än som eljest vid oriente- 
ringen pläga förekomma. Sökandet efter plats för håla blev 
en mycket långvarig process, enär myror funnos istor mängd 
på den sandiga fläcken, som just uppstått på det sätt, att 
myrorna burit upp sand ur sina gångar och spritt den över 
marken. Denna var alldeles underminerad av myrgångarna, 
och då stekeln börjat gräva på en plats, infann sig inom kort 
en eller annan brun trädgårdsmyra och förjagade honom med 
största lätthet oaktat hans mångdubbelt ansenligare storlek. 
När han äntligen efter två timmars arbete lyckats få en 
håla till stånd i sandfältets ena kant, översvämmades den 
av myror och blev alldeles oanvändbar. Bättre tur hade en 
annan unguicularis, som samtidigt börjat gräva i motsatta 
kanten av sandfältet, där han funnit en något så när för 
myror fredad plats. Han gjorde sin håla färdig och bar 
in sin spindel. Redan under hålans grävning hade två 
campestris infunnit sig på platsen och med synbart intresse 
närmat sig den grävande, som dock jagade bort dem. Un- 
der hålans stängning ökades deras intresse men också äga- 
rens förbittring, då någon campestris närmade sig. Han 
tuktade de smygande parasiterna så eftertryckligt, att de 
sedermera ej vågade komma närmare än ett tiotal cm. Men 
även på detta avstånd kunde unguicularis se dem, rusade 
dit och förföljde dem, även om de ej tycktes ha för avsikt 
att närma sig utan endast sökande gingo omkring på sand- 
fläcken. I själva verket tycktes det mottagande de rönt ha 
betagit dem lusten att äventyra ett nytt försök. En av dem 
upptäckte under tiden på sandfläcken en annan unguicularis- 
håla, i vilken han grävde sig ner, och som han efter några 
minuter sågs omsorgsfullt stänga. Emellertid hade misstänk- 
samheten hos den stängande unguicularis blivit så uppjagad, 
att han, långt efter det stängningen blivit avslutad, bevakade 
omgivningen, växelvis avlägsnande sig ett 20-tal cm. i olika 
riktningar och återvändande till hålan, varvid han vanligen, 
