254 
för varje gång han passerade den ånyo, krafsade ännu litet 
sand över ingången eller åtminstone över någon punkt i 
dess närhet. När jag efter mer än två timmar från grävning- 
ens början avlägsnade mig, hade de båda campestris för- 
svunnit ur synhåll, men ännu alltjämt gick unguicularis på 
vakt. | ; ; | 
P. campestris har visat sig vara parasit även hos P. fu- 
mipennis, och kanske kommer han att avslöjas som parasit 
även hos rufipes och möjligen flera Pompilus-arter. 
[ 
Pompilus pectinipes. Denna art, som mycket liknar 
P. campestris, har av Ferton i Frankrike påvisats vara para- 
sit hos P. rufipes. Här i Sverige har den visat sig para- 
sitera hos P. fumipennis. Sistnämnda art sågs inbära en 
vargspindel i sin håla, varvid han bevakades av två para- 
sitiska Pompilus-arter på en gång, nämligen en P, campestris 
och en P. pectinipes, som sutto på lur ett stycke från hålan, 
men ej vågade sig fram, förrän fumipennis avslutat sin 
stängning. Först gick campestris fram och började plocka 
bort några gruskorn, som lagts överst, och trängde sedan ner, 
men utdrevs med ett grässtrå och infångades, innan han hun- 
nit sätta sina planer i verket. Som jag ville fotografera det på 
spindeln sittande fumipennis-ägget för detta arbete (se fig. 65, 
sid. 239), lade jag en tämligen stor sten mitt över ingången för 
att hindra andra parasiter att under min frånvaro intränga. 
Det oaktat befanns om en stund pectinipes sysselsatt med 
att under stenens kant söka gräva sig fram till ingången, 
vars läge han efter sitt långvariga bevakande nogsamt kände. 
Då det sedermera skall visas, att framförallt P. aculeatus är 
parasit hos fumipennis, hemsökes således denna olyckliga 
vägstekel av icke mindre än tre parasitiska Pompilus-arter. 
Sannolikt gäller detsamma om rufipes, fastän campestris 
ännu ej med säkerhet setts intränga i dess bon. Då en 
nära släkting till de nämnda parasiterna, P. proximus, lika- 
