250 
ha stämt möte. Bland andra, som funnos i betydande antal 
på denna plats, voro Pompilus fumipennis, rufipes och 
aculeatus. De två förstnämnda hemförde under sommarens 
förra del talrika byten, som de hämtade från småskogen ovan- 
för nipan och sedan grävde ner på sandsluttningen. Där- 
emot sågs aculeatus aldrig bära något byte, fastän den var en 
flitig grävare på samma sluttning, där de två andra arterna 
hade sin boplats. Fram i juli började tillgången på jaktbyten 
tryta för både /umipennis och rufipes, men ännu alltjämt 
sågos de lika flitigt sysselsatta med att dagligen gräva nya 
hålor, som om de haft några spindlar att magasinera, och 
ännu alltjämt var aculeatus med sina väldiga grävborst lika 
outtröttlig i att gräva. Det visade sig emellertid, att den 
senares grävning hade en annan karaktär än de båda andras. 
Medan fumipennis och ruftpes grävde med uthållighet på 
samma plats, tills de genom den torra och lösa ytsanden 
hunnit ned i det genom svamptrådarna sammanhängande 
lagret, gick aculeatus annorlunda tillväga. Han började grä- 
va i ytsanden, men då denna helt snart rasade samman, 
flyttade sig stekeln något litet åt sidan för att fortsätta, 
så länge det gick, och sedan börja på nytt på en närbelägen 
fläck. Han tycktes ej ha för avsikt att gräva sig något bo. 
Det såg snarare ut, som om han sökte något under sandens 
yta befintligt och måste för att anträffa detta försöka gräva 
på många olika punkter. Så går en parasit tillväga. Så 
gör t. ex. P. campestris, då han söker unguicularis-hålor. 
Han börjar gräva på en fläck, som tycks honom lovande, 
men finner snart, att han misstagit sig, och försöker på ett 
annat ställe. I de hålor, som fumipennis och rufipes på- 
börjat, och vari de under sommarens senare del gåvo av- 
lopp åt sin ändamålslösa verksamhetsiust, sågs aculeatus 
också gräva under de andra steklarnas frånvaro. Men så 
snart hålans ägare infann sig, drev han bort inkräktaren. 
Så behandlas parasiterna av de bogrävande arterna. Så 
