259 
bortdrevs. En av de aculeatus-individer, som förut kring- 
svärmat honom, kom då fram och grävde sig ner i den nyss 
delvis stängda gången. Efter 7 minuters förlopp kunde man 
vid belysningen med en spegel åter se honom närmare gång- 
ens mynning med huvudet uppåtvänt krafsa ner sanden bakom 
sig och med hastiga slag av abdomen packa den, alldeles som 
om denna håla varit hans rättmätiga egendom. Först efter 
ytterligare 20 minuters förlopp hade aculeatus fyllt gången 
i det närmaste ända till mynningen. Han infångades nu, i 
en flaska, som vändes upp och ned över ingången, och det 
var egendomligt att se, huru, medan aculeatus inom flask- 
halsen ännu krafsade sand över hålans mynning, den många 
gånger bortjagade, men lika ofta återvändande fumipennis 
samtidigt på yttersidan från alla håll krafsade sand runtom 
flaskans hals. Han visste med sig att ha blivit avbruten, 
innan stängningen var fullbordad, och sökte nu på bästa 
sätt gottgöra, vad han försummat. 
Spindeln framgrävdes och befanns bära det lilla aculeatus- 
ägget. Vid framgrävningen hade i sanden bildats en grop 
av 10 cm. längd, 7 cm. bredd och 4 cm. djup. I botten 
av denna grop hade den spindeln omslutande cellen haft sin 
plats. Då den alltjämt lika nitiskt återvändande fumipennis 
där märkte lukten av den borttagna spindeln, använde han 
den återstående delen av dagen till det fruktlösa arbetet 
att fylla den stora gropen med sand, med den framgång 
att kl. 127 blott en obetydlig insänkning återstod. 
I de båda ovan omtalade fallen hade således aculeatus 
visat sig som parasit hos fumipennis. En dag sågs en 
aculeatus ihållande men utan resultat gräva på ett ställe i 
den lösa sanden, som oupphörligt rasade igen. Genom att 
sanden undanblåstes med ett glasrör bragtes då där i dagen 
en korsspindel, på vars bakkropp satt en nykläckt, ungefär 
2 min. lång rufipes-larv. Spindeln inlades i en flaska, i vil- 
ken en aculeatus insläpptes, varefter flaskan nedgrävdes i 
