218 
nen, men lämnar palperna kvar. Han använder således sam- 
ma Prokrustesmetod som Ampulex med sina kakerlackor 
och Coelocrabro cinxius med sina harkrankar av hänsyn till 
det mycket begränsade utrymmet i cellen. På de medel- 
stora spindlarna avbitas blott några av benen, och på de 
mindre skonas de alldeles. Enär benen avbitas, innan spin- 
deln ännu burits hem, och innan således något försök gjorts 
att införa honom i cellen, är det uteslutande efter ögonmått 
som stekeln gör sina slutsatser om utsikterna för varje 
särskild spindel att rymmas i den för honom avsedde cel- 
len. Annorlunda uppges Ampulex compressa gå tillväga, 
ty först om hålan, där kakerlackan skall ledas in, befinnes 
vara för trång, biter stekeln av täckvingarna och stundom 
några av benen, till dess det visar sig, att bytet utan svårig- 
het kan införas. I sistnämnda fall är det således den ome- 
delbara erfarenheten, som för varje gång föranleder ope- 
rationen. Pseudagenia har kommit ett tuppfjät längre, ty 
hon dömer efter föregående erfarenheter, utan att först 
pröva på nytt. | 
I fråga om transporten av spindlarna använder deta 
stekel en originell metod, när det gäller de större, på vil- 
ka benen avbitits. Dem håller han fast i en av palperna och 
släpar dem mellan sina ben med ryggsidan uppåt, under det 
han går rätt fram. De mindre åter håller han fast i en 
höft och släpar baklänges, såsom andra vägsteklar bruka. 
Vid ankomsten till grottans ingång går stekeln antingen direkt 
in med sin börda, eller ock lägger han spindeln ifrån sig och 
går först ensam in för att övertyga sig, att allt står rätt till. 
Det tycks ibland kunna finnas anledning till detta försik- 
tighetsmått. En sådan stekel, som lämnat spindeln vid in- 
gången, trädde in i grottan, åtföljd av en hane. Men det 
visade sig, att en annan hona obehörigen vistades därinne, 
möjligen med planer på att tillägna sig en spindel ur någon 
ännu ej tillsluten cell. Mellan denna och den hemkomna 
