279 
husmodern uppstod nu ett vilt slagsmål, sedan båda hastigt 
kommit ut, då de fastbitna vid varandra häftigt tumlade om på 
marken. Det slutade med att den främmande en stund blev 
liggande med hopdragna ben, till utseendet livlös. Detta 
var dock blott förställning, ty då den segrande angriparens 
vrede därigenom stillats och han gått sin väg, reste sig den 
fallne genast och började vandra omkring i närheten, syn- 
barligen lika kry som förut. Emellertid hade även spindelns 
ägarinna gripits av fruktan att berövas sin välfångna egen- 
dom, och i stället för att bära in spindeln i boet släpade 
hon den i hast undan och gömde den under en sten. Först 
efter en halv timme vågade hon gå hem därmed och it- 
följdes även denna gång, när hon trädde in, av den uppvak- 
tande hanen, vilken som en försiktig general vid bataljens 
början gjort sig osynlig. 
Fram i juli, när steklarnas verksamhet pågått länge, 
kan det vara lämpligt att undersöka något av boen. Hålet 
i marken, där man under en längre tid sett stekeln gå in 
med sina byten, leder in i den rymliga grottan, vars tak 
eller sidovägg bildas av någon i marken till större eller mindre 
del insänkt sten. På stenens fria yta sitta stekelns bägar- 
formiga lerceller, 11—13 mm. långa, 7—9 mm. breda, vi- 
dare mot mynningen och avsmalnande mot basen. 
De flesta cellerna intaga en lutande ställning mot underlaget, 
ända därhän att själva stenen bildar någon del av cellens sido- 
vägg. Några stå emellertid vertikalt ut från stenen. Celler- 
nas utsida är knottrig av små upphöjningar, av vilka var 
« och en motsvarar en av stekeln infogad liten lerboll. In- 
sidan är däremot jämn och slät. Somliga celler äro samman- 
byggda och sitta omedelbart intill varandra, en del åter äro 
mera fristående, fastän de sitta i varandras närhet. I detta se- 
nare fall bruka cellerna vara sammanbundna med varandra 
genom oregelbundna lameller av samma byggnad som cell- 
väggarna, d. v. s. bildade av små hopklibbade lerbollar. 
