282 
Därigenom 'sparas henne mycken tid och arbetskraft, och 
hennes cellkaka kan bli stor under sommarens lopp. Dessa 
förut använda men reparerade celler kännas igen på en 
svart fläck i botten, vilken är den förut där inhysta lar- 
vens hoptorkade exkrementsäck, som sitter för starkt fast- 
klibbad för att kunna avlägsnas. Däremot bortrensas de tun- 
na kokongerna, inom vilka den sista generationen genom- 
gått sin förvandling. Den brutna kanten av cellen lagas 
med nya lerkulor. 
Undantagsvis tycks det kunna inträffa, att två systrar 
stanna kvar i mödernehemmet. I ett av de iakttagna fal- 
len bodde hela sommaren, ända från mitten av juni, två 
honor i samma bo, en större och en mindre. Den större 
var ofta ute på jakt och hemförde den ena spindeln efter 
den andra, medan den lilla honan däremot nästan ständigt 
vistades hemma. Då hon ibland var ute, strövade hon blott 
omkring i det närmaste grannskapet och gick snart in igen. 
Vid ett par tillfällen sågs hon bortjaga de nyssnämnda para- 
sitsteklarna, då de sökte intränga i detta bo. Kanske gjor- 
de hon även nytta genom att bygga nya celler och laga de 
söndriga, vilket emellertid var svårt att konstatera, då bygg- 
nadsmaterialet fanns inuti själva grottan och ej behövde 
hämtas utifrån. Hon tycktes emellertid på sätt och 
vis intaga en tjänarinnas ställning, ty hon hade ej 
någon egen cellkaka. Fallet erinrar om de samhällsbil- 
dande steklarna, hos vilka små honor med outvecklade ägg- 
stockar stanna kvar i boet och för den roll de där spela 
fått det betecknande namnet arbetare. Emellertid hjälpte 
förmodligen även den stora honan till med byggandet, när 
jakten lämnade henne tid övrig därtill, såsom när rusk- 
väder tvingade henne att hålla sig inomhus, ty under sådana 
förhållanden träffar man alltid boets ägarinna sittande på 
sin cellkaka. 
I ett annat fall, då två honor vistades i samma grotta, 
