283 
hade de var sin cellkaka. Grottan var rymlig, och dess 
tak bildades av två stenar av ett barnhuvuds storlek. På 
vardera stenen satt en cellkaka, den ena med 29, den andra 
med 16 celler. Då boet öppnades under regnigt väder, vis- 
tades båda honorna inne och sutto var och en på sin cell- 
kaka. Förmodligen var det även här två systrar, som i an- 
ledning av grottans ovanliga rymlighet fortsatt att i sämja 
leva tillsammans, om ock med skilda hushåll. Någon främ- 
mande stekel hade helt säkert ej tillåtits att slå sig ner 
under samma tak. 
I de nämnda fallen hade de båda honorna setts samman- 
bo ända från flygtidens början. Men i slutet av juli bör- 
jade i flera bon den nya, under sommarens lopp utveck- 
lade generationen att framträda, och då träffades flera, bå- 
de honor och hanar, i samma bo tillika med deras ännu 
kvärlevande och verksamma moder av vårgenerationen. Här 
samlevde således moder och barn i fullbildat skick, vilket 
eljest är något exempellöst bland solitära steklar. När här- 
till lägges, att denna stekel likt sociala bin och getingar 
bygger verkliga cellkakor, och att boet med cellkakan går i 
arv från den ena generationen till den andra, så tycks det 
med fog kunna sägas, att denna stekel står på tröskeln till 
sam hällsbildning. Så mycket hellre tycks detta -berättigat, 
som det åtminstone i ett fall visade sig, att två systrar levde 
tillsammans och med, som det tycktes, olikartad verksam- 
het arbetade för ett gemensamt bo. Dessa drag erinra 
såväl om de hos oss vanliga små bien av släktet Halictus 
som kanske ännu mer om de brasilianska Meliponerna, hos 
vilka ej heller något matande av larverna förekommer, fast- 
än dessa bin leva i samhällen. 
Förövrigt visar Pseudagenia albifrons samma slags hos 
solitära steklar vanliga sällskaplighet, som yttrar sig i att 
många steklar av samma art begagna samma boplats, 
varigenom s. k. kolonier eller byar bildas. Liksom ofta i 
