289 
smält till en enda i bröstet belägen nervknut, behövs blott 
ett enda styng. 
I fångenskapen under glaskupan ville steklarna ej lägga 
ägg på de paralyserade larverna, ej heller försökte de släpa 
bort dem, och de visade överhuvud intet vidare intresse 
för dem. Däremot har Fabre sett Scoliernas såväl ägg som 
övriga utvecklingsstadier på ur jorden uppgrävda guldbagge- 
och ollonborrelarver. Ägget är fäst i bukens mittlinje, nära 
den mörka fläcken av genomskimrande tarminnehåll. 
Redan dagen efter sin kläckning sågs stekellarven bita 
hål på sitt offers hud och med huvudet intränga i såret. 
Allt djupare intränger dag för dag främre delen av larvens 
kropp. Guldbaggelarvens i början utspända skinn blir slappt 
och skrynkligt och utgör till sist blott en tom säck, men 
ännu med bibehållande av sin friska vita färg. Stekellar- 
ven äter i medeltal 12 dagar på sitt rov. Han äter ej huden 
utan lämnar denna tom och rengjord från allt ätbart. Ett 
sådant tomt skinn träffas därför bredvid varje Scolia-ko- 
kong. Denna senare, som spinnes av silke utan inblandning 
av främmande ämnen, är ellipsoidisk, med båda ändarna 
lika till formen. 
I oskadat skick böjer guldbaggelarven, om den på minsta 
sätt oroas, kraftigt ihop sig åt buksidan, så att dennas 
båda hälfter, den främre och den bakre, beröra varandra. 
På samma sätt förhålla sig de andra bladhorningarnas lar- 
ver. Vad skulle det då, frågar Fabre, bli av ägget eller den 
unga larven av Scolia, fästa som de äro i bukens mitt, just 
vid kroppens krökningspunkt. I detta levande skruvstäd 
skulle de krossas, om ej rovet genom stekelns paralyse- 
ringsåtgärd bragts att sträcka ut sig, utan möjlighet att 
åter hopkröka sin kropp. Guldbaggelarven ligger utsträckt 
på ryggen, absolut orörlig utom i antenner och mundelar. 
Den övriga kroppen har däremot förlorat sin retbarhet. 
Stucken med en nål på vilken punkt som helst visar den 
19 Grävsteklarnas liv. 
