294 
av kroppen klämdes det ej sönder, och då larven med ut- 
sträckt kropp klättrade omkring mellan gräsrötterna i det 
glasrör, där han inlagts, skrapades det ej bort. Det är tyd- 
ligen starkt fastklibbat med hela sin undre yta, och synner- 
ligen ömtåligt kan det ej vara, då det ej kan undgå att vid 
larvens rörelser skrapas mot rötterna. 
På en med mossa och glest gräs bevuxen fläck sågs en 
Tiphia gräva sig ner. I hopp att möjligen stekeln skulle 
kunna gripas på bar gärning i sitt sysslande med någon ol- 
lonborrelarv, bortschaktades markytan försiktigt. I de övre, 
myllrikare lagren sågos större och mindre, med ren sand 
fullpackade gångar, som genom sin gula färg avstucko mot 
den mörkare sandmyllan. Ur en sådan sågs en Tiphia 
sticka ut sina livligt spelande antenner samt om en stund 
komma ut för att med stor iver söka gräva sig in i den med 
spaden blottlagda sanden. Denna torde dock varit för 
hårt packad, enär stekeln, trots sina, som det tycks, synner- 
ligen kraftiga grävben ej lyckades arbeta sig in däri. Det 
ser därför ut som om Tiphia endast skulle följa de med 
lös sand fyllda gångar, som ollonborrelarverna vid sitt fram- 
trängande genom marken lämna efter sig. Till ledning 
vid larvernas uppsökande torde stekeln väl följa återstoden av 
den i markytan mynnande gång, genom vilken olionborre- 
honan vid äggläggningen ursprungligen trängt ner. 
Vid fortsatt grävning anträffades på samma plats ännu 
en i en larvgång grävande Tiphia och därjämte ett par 
ollonborrelarver, vilka hemfördes. Det ovan omtalade fal- 
let, då en ollonborrelarv med stekelägg på buksidan an- 
träffades på en plats, där Tiphia grävt sig ner, hade visser- 
ligen gjort det i hög grad sannolikt, att Tiphian vid detta 
tillfälle lagt ägget i fråga. Men då äggläggningen ej kunde 
övervakas, måste nya försök under kontrollerbara omstän- 
digheter anordnas. 
Den ena av de hemförda ollonborrelarverna, som 
