205 
var 15 mm. lång, inlades i ett glasrör ovanpå ett 
tunt lager av sand, för att Tiphian skulle känna sig hem- 
mastadd. Stekeln insläpptes i röret, och detta lades på 
ett mörkt ställe. Då det om en timme togs fram, låg lar- 
ven utsträckt på ryggen och gjorde inga andra rörelser, än 
att han ofta öppnade och slöt sina käkar. På hans buksida 
salt Tiphia-ägget på tvären i ledvecket mellan 4:de och 
5:te lederna av bakkroppen. Det satt på sidan om mittlinjen, 
närmare bukens ena kant. Om en stund började larven kröka 
ihop sin kropp, vilket mycket förskräckte stekeln. Nu, se- 
dan paralyserings- och äggläggningsinstinkterna tagit ut sin 
rätt, syntes stekeln vara rädd för sitt offer och undvek det 
synbarligen. Det dröjde ej länge, förr än larven reste sig 
på benen och började gå omkring med utsträckt kropp: 
Han försågs med gräsrötter och sågs snart äta på en rottråd: 
Följande dag konserverades han jämte ägget, enär detta 
dock var det första av Tiphia odisputabelt lagda ägg som 
iakttagits. Den goda tillgången på Tiphier på platsen in- 
gav förhoppningen, att tillfälle att följa äggets utveckling 
sedermera skulle yppas. 
På en fläck, där under loppet av ett par dagar flera 
Tiphier med förkärlek uppehållit sig och även gjort försök 
att tränga ner, företogs en grundligare uppgrävning av mar- 
ken för att söka ollonborrelarver. Sedan en grop grävts än- 
da ner till den rena sanden, underminerades runtomkring 
den med rottrådar genomvävda sandmyllan, så att stycken 
därav störtade ner och smulades. Därmed avsågs att und- 
vika att vid grävningen skada de ömtåliga smärre larverna. 
Här kommo nio ollonborrelarver i dagen jämte två Tiphier, 
vilket allt hemfördes. Av larverna bar en ett Tiphia-ägg, en 
annan en nykläckt Tiphia-larv sittande i samma ställning som 
ägget. Då båda dessa larver blivit skadade vid framgräv- 
ningen, måste de konserveras. Sex av de övriga, 14—20 
mm. långa, släpptes i en större glasburk, till hälften fylld 
