297 
återfå någon rörelseförmåga i benen. På detta visste stekeln 
att råda bot, i det han med käkarna länge och kraftigt bear- 
betade larvens bröst mellan 2:dra och 3:dje höftparen. Ge- 
nom denna åtgärd, som påtagligen åsyftade att klämma den 
stora bröstgangliemassan, blevo larvens ben åter orörliga. 
Stekeln började nu med abdomens spets länge treva om- 
kring på larvens undersida, i själva bukkröken, varvid han 
fäste sitt ägg på dess vanliga plats. Därefter gick han bort 
och grävde sig ner i sanden. Den ännu orörliga larven, 
som bar stekelägget i vecket mellan 4:de och 3:te buk- 
lederna, inlades i ett glasrör med rötter av gräs och Artemi- 
sia. Snart återvann han sin rörlighet så mycket, att han 
kunde krypa omkring bland rötterna. Ägget kläcktes på 
4:de dagen därefter. Larvens huvud uppstod i den mot bu- 
kens kant vända äggpolen. Ollonborrelarven visade under 
nära två veckors tid föga rörlighet, om man ej vidrörde ho- 
nom. Vanligen låg han alldeles stilla och åt ej av rötterna. 
Men sedan stekellarven i 12 dagar sugit på honom, blev han 
plötsligt efter avskiljandet av en mängd exkrementbollar 
åter ganska livlig och åt under de följande dagarna gräs- 
rötter. 
Stekellarven var ännu vid denna tid helt liten, ej läng- 
re än bukens bredd på hans foderlarv, med svaga insnörning- 
ar mellan lederna. Han satt ännu kvar i samma tvärfåra, där 
ägget ursprungligen suttit. Endast mundelarna voro in- 
sänkta i foderlarvens hud, medan åter hela huvudet var 
synligt däröver. Ett långsamt försvagande liksom vid en 
tärande sjukdom försiggår därför sannolikt med offret. Skul- 
le detta lida några svårare plågor, borde det yttra sig genom 
ständiga och våldsamma rörelser. Troligen förblöder offret 
sakta, och först när döden inträffat, genombrytes huden. 
Detta inträffade här på tjugonde dagen efter larvens kläck- 
ning. Larven, som började förtära de fasta vävnaderna, växte 
nu raskt. Under hans främre leder sutto alla vid hans 
