I 
299 
till sista dagarna blott suger sitt offers blod. Först när blod- 
förlusten blivit så stor, att ollonborrelarven dör, genom- 
bryter parasitlarven hans hud och förtär alla inre organ, 
vartill blott åtgår ett par dagar. I detta avseende visar 
Scolia-larven den olikheten, att han redan från början ge- 
nomtränger sitt alltjämt orörliga offers hud och förtär dess 
vävnader. Ett sådant tillvägagående skulle ej kunna ifråga- 
komma hos Tiphia-larven, enär hans livskraftiga offer helt 
visst skulle möta varje sådant försök med så våldsamma rö- 
relser, att de bleve ödesdigra för parasiten. 
Fastän Tiphia-ägget på sin plats är tämligen väl skyddat 
mot klämning till följd av ollonborrelarvernas vana att hålla 
sin kropp något krumböjd, är detta skydd dock ingalunda ab- 
solut. Det är ej ovanligt att träffa ollonborrelarver, som 
bära flera sönderklämda och mörknade Tiphia-ägg på den 
vanliga platsen i bukkröken. Det är således påtagligt, att 
Tiphias metod att blott övergående paralysera sitt byte med- 
för faror för dess avkomma, vilka undgås av Scolia-arterna, 
som varaktigt beröva sina offer deras rörelseförmåga. Man 
skulle nästan kunna säga, att Tiphia ännu befinner sig 
på experimenterandets stadium, och därmed överensstämmer 
väl den omständigheten, att de av denna stekel behandlade 
larverna i ansenligt olika grad återvinna rörelseförmågan. 
Tiphias metod är således mindre utvecklad än Scolias, och 
det förefaller ej osannolikt, att den betecknar ett för alla 
Scoliider en gång gemensamt utvecklingsstadium. 
Methoca ichneumonides. 
Denna överallt sällsynta stekel har en bevingad hane av 
den vanliga stekeltypen, medan honan icke blott genom sin 
vinglöshet mutan också genom sin smärta, med insnörningar 
försedda mellankropp i hög grad erinrar om en mindre myra. 
