301 
inom räckhåll förbigående smådjur, som de gripa och ned- 
draga i sitt underjordiska försåt. Det för dessa larver mest 
utmärkande är, att huvudet och den halvkretsformiga hals- 
skölden tillsammans bilda en mot den övriga kroppen vin- 
kelrätt ställd, kretsrund skiva, med vilken fångsthålans myn- 
ning alldeles tillslutes, då larven, med sina stora och vass- 
tandade käkar vitt utspärrade, sitter och 
lurar på rov. Ett par korta antenner 
och 2 starkt buktiga punktögon på var- 
dera sidokanten av huvudet ful'ända 
den ovan jord synbara utrustningen. 
Under det den nämnda skivan, den 
enda del av larven, som är utsatt för 
yttervärlden, är fast och osårbar, är den 
övriga, i det underjordiska röret dolda 
delen av kroppen vek och skyddslös. 
De små korta benen hållas alltifrån 
spetsen av höftleden vinkligt tillbaka- 
böjda åt ryggsidan. De äro därför föga 
lämpliga till gångorgan men tjänstgöra 
med sina klor vid klättringen upp och 
ned i röret. Ett viktigt klätterorgan är 
vidare en stor, köttig puckel på bak- = Fig. 79. Larv av sandjägare i 
kroppens ryggsida, besatt med två upp- = profil. 22 ger. (Efter Adlerz.) 
atriktade kitinhakar, vilka icke blott tillåta larven att snart sagt 
blixtsnabbt försvinna i hålans djup, utan också lämna behövligt 
stöd vid neddragandet av ett motsträvigt byte. 
Fig. 79 visar en ur sin håla framtagen larv, sedd från 
sidan. Krökningen av kroppen är under sådana förhållanden 
större, än då larven sitter i sin håla. Man ser ryggpuckeln 
med sina uppåtriktade hakar, och upptill ses i profil den 
av huvud och halssköld bildade, horisontellt ställda skivan, 
med vilken rörets mynning i jordytan utfylles. Längst t. h. 
ses de båda paren palper, därefter de spetsiga, snett uppåtrik- 
