308 
några ögonblick, innan jag vågade sluta pincettens skänklar 
om steklarnas thorax, och därvid inträffade stundom, att 
dessa synbarligen smögo sig intill pincetten, liksom ange- 
lägna att få slut på historien eller måhända med minne av 
den undfägnad, som väntade dem, sedan obehaget var över- 
ståndet. | 
Resultatet av de talrika iakttagelse- 
fallen kan sammanfattas på följande 
sätt. Stekeln uppsöker någon av de 
öppna Cicindela-hålorna, i vilka larven 
antingen sitter med huvudet i jämn- 
höjd med jordytan eller ock befinner 
sig så djupt nere, att han ej kan ses. 
I förra fallet angriper stekeln vanligen 
omedelbart eller också först efter att 
ha gått omkring hålan och avpassat 
det lämpliga ögonblicket att bestiga 
larvens huvud och låta sig gripas. 
Methocas konst ligger i att avpassa 
sin ställning, så att hon gripes om 
huvudet eller främre delen av thorax. 
Fig. 80 t. v. visar larvens käkar hop- 
slutna, med spetsarna korsade ungefär 
i samma ställning, som när de fast- 
FEET AR TAR te LS ABA hålla Methoca. Stekelns kropp ligger 
jägarelarven och paralyserar den i därvid inpassad i mellanrummet mel- 
Särna ÖRE ger. (Efter Jan de korsade mandibelspetsarna 
och överläppen (fig. 81) och har 
således, tack vare sin smalhet ingenting att frukta vare sig 
av mandiblernas spetsar eller av deras längre ner befintliga 
tänder, under det att ett tjockare byte, såsom en fluga, skulle 
genomborras av mandibelspetsarna eller krossas av mitt- 
tänderna. Det värsta, som kan hända den lille stekeln, är så- 
lunda att bli duktigt klämd. Men hårdheten av hans smala tho- 
