SJ 
sidan och berörde honom med sina antenner, varvid larven 
kastade sitt huvud bakåt, grep Methoca om thorax och 
bokstavligen tuggade på henne, så att man varje ögonblick 
kunnat vänta att få se den lilla smala stekeln alldeles sön- 
dermald. Men hans hårda kroppshölje uthärdade oskadat 
även detta svåra prov. Methoca böjde in sin bakkropp under 
larvens huvud och gav honom sitt styng, på insidan av ena 
framhöften, såsom <sårskorpan 
sedermera utvisade Larvensläpp- 
te sitt tag och sjönk ihop, och 
stekeln satte sig eller rättare 
lade sig med utsträckta ben, 
plattryckt mot marken bredvid; 
i vilken ställning han kravlade 
omkring en stund. En dylik 
viloställning har förut beskrivits 
för Psammophila hirsuta un- 
der pauserna vid paralyserings- 
processen. Medan han avbida- 
de giftets verkan, började han 
därefter göra små strövtåg i de 
närmaste omgivningarna och 
fann helt nära därintill en annan «Fig. 83. Sandjägarelarv, som bär nykläckt 
larvhåla, vars ägare satt tärnlie  orvö eter Jä Piaf SM Rn 
gen djupt nere och påtagligen ej Bouwman.) 
varsärdeles angelägen attkomma 
upp. Att Methoca å sin sida ville locka upp honom, var 
lika påtagligt. Hon kröp med mot marken plattryckt kropp 
på själva kanten av hålan, så att ena sidans ben hängde 
ut över mynningen. Det såg nästan ut som om hon av- 
siktligt skrapade ner några sanddkorn för att väcka larvens 
uppmärksamhet. Emellanåt sträckte hon ner huvudet, spa- 
nande med antennerna, liksom för att utröna effekten av 
sin list. Ibland satte hon sig på kanten av mynningen och 
