I1Z 
ville de ej fortsätta sin grävning utan avlägsnade sig utan 
att ha röjt sina avsikter: 
Snart sagt den enda art, om vilken man med visshet 
känner, hos vilka steklar den parasiterar, är Mutilla curopaea, 
som hos oss endast träffats i de sydvästra delarna av lan- 
det. Honan av denna art, som är den största nordeuropeiskä, 
når en längd av 26 mm., men är vanligen mindre. Den är 
svart, med rödbrun mellankropp och vita hårband på bak- 
kroppen. Christ, Drewsen och Hoffer ha ådagalagt, att 
denna stekel genomgår sin utveckling i bon av flera slags 
humlor, vanligast hos Bombus agrorum. De utförligaste 
uppgifterna lämnas av Hoffer, men även dessa äro föga de- 
taljerade. Honorna uppsöka strax efter parningen ett humle- 
bo och vistas där länge för att placera sina ägg. Den som 
först inträngti humleboet, tillåter ingen annan hona av samma 
art att vistas där. Ägget anbringas på humlelarven, som 
förtäres av den uwutkläckta parasitlarven. Enär man träffar 
parasitlarvens kokong inuti humlelarvens, så är det väl an- 
tagligen på fullvuxna och till inspinning färdiga humle- 
larver, som ägget anbringas. Den utvecklade mutillan måste 
således arbeta sig ut ur två kokonger. Liksom hos para- 
siter i allmänhet växlar storleken mycket alltefter värddjurets, 
på vars bekostnad larven levt. Den största honan (26 mm.) 
utvecklades ur kokongen av en Bombus mastrutatus, den 
minsta (10 mm.) ur en arbetarekokong av den lilla Bombus 
aqgrorum. Honor utvecklas i övervägande anta!, och i som- 
liga humlebon blir det flera mutiller än humlor. Drewsen 
hade fört hem ett bo av Bombus scrimshiranus, vilket inne- 
höll 100 celler. Ur dessa kläcktes 76 mutiller, men blott 2 
humlor. Liksom hos alla mutillidhonor är gadden mycket 
lång och bågböjd nedåt (se fig. 85). Drewsen beskriver 
stynget av denna gadd såsom utomordentligt smärtsamt, 
långt värre än stynget av någon annan stekel. Denna fruk- 
tansvärda gaddbeväpning tycks antyda, att paralysering av 
