12 RYDBERG, OM UE KEMISKA GRUNDÄMNENAS PERIODISKA SYSTEM. 



som äro subinultipler af den förstes, och der aniplituderna äro 

 funktioner af x och termernas ordniiigsnummer, eller kortare 

 ii.ttryckt : 



den är summan af en icke-periodisk funkUon uch en Fouriers 

 serie med föränderliga amplitnder. 



Det samma gäller naturligtvis lika väl om s-kurvan, efter- 

 som ?/-kurvan blifvit härledd af denna genom division med x, 

 men deremot .icke om 7-kurvan, som }nåste antagas vara en 

 funktion af en summa sådan som den nämda. Det samma är 

 fallet med Lothar Mey'Er's kurva för atomvolumerna; den har 

 till ordinata inversa värdet af _y-kurvans ordinata och är synbart 

 af mycket mera komplicerad form än denna. Derom vittna 

 bland annat dess höga spetsiga vågberg och breda grunda 

 vågdalar, hvilkas form, synnerligen då kurvans punkter samman- 

 hundits med räta linier, väl kunnat ge anledning till det ofvan 

 anförda uttrycket »an einandcr gereihte Kettenlinien». 



Innan jag sammanfattar resultaten af föregående under- 

 sökning, vill jag blott tillägga ett par allmänna anmärkningar. 

 Fastän man alltid bestämt, att atomvigten skulle väljas till 

 oberoende variabel, har det dock hittills varit vanligt att, äfven 

 då frågan galt grundämnenas rent fysiska egenskaper, strängt 

 fasthålla den efter mättningskapaciteten gjorda grupperingen 

 och endast jemföra de till samma grupp eller samma rad hö- 

 rande ämnena. Men härtill linnes icke nå^ot skäl, lika litet 

 som något blifvit anfördt. Kurvorna visa klart och tydligt, att 

 det är blott atomvigten och intet annat, som bestämmer såväl 

 egentlig vigt och smältpunkt soni ntvidgningskoejjicient och re- 

 fraktionseqvioalent hos grundämnena — kort sagdt: alla deras 

 kända fysiska egenskaper. Och hvarför skulle det icke vara 

 så? Det är endast när olika grundämnen komma tillsammans, 

 som mättningskapaciteten kan ega någon betydelse, och intet 

 stöd finnes för det antagandet, att t. ex. 1-värdighetcn lios Na 

 och 2-värdigheten lios Mg skulle kunna förorsaka någon olik- 

 het i molekulär beskaffenhet hos dessa båda ämnen i metallisk 

 form, alldenstund i hvarje fall inom en enkel kropp alla ato- 

 merna äro lika. Erkännes detta, har man igen anledning att 

 fordra den närmaste öfverensstämmelsen i fysiska egenskaper 

 mellan de ämnen, som tillhöra samma grupp. Det är endast 

 värdet på x, som är bestämmande. Erfarenheten bekräftar också 

 denna uppfattning. I kurvan för smältpunkterna inträffa t. ex. 

 maxima af jemn ordning närmast ämnen af följande grupper: 



