16 KYUBERG, OM DE KEMISKA GltUNDÄMNENAS PERIODISKA SYSTEM. 



vara det samma i alla de periodiska funktionerna. Man kunde 

 således begagna sig icke blott af kurvan y utan äfven af smält- 

 punkternas kurva etc. ocli af periodiciteten bos de kemiska 

 egenskaperna. Det visar sig emellertid vid ett sådant försök, 

 att något tal, som öfverallt passar in, icke finnes. De på olika 

 sätt funna värdena vexla emellan p = 44 ocb p = 47 ocb an- 

 tvda, icke blott att grundperiodens längd är olika inom de 

 olika funktionerna, utan äfven att dess värde inom en och 

 samma funktion ändras från den ena perioden till den andra. 

 Härvid möter man den olägenheten, att trakten omkring noderna 

 hör till de minst kända, enär den upptages af ämnena Se, Ti, 

 A", Zr, Xb, Mo, La, Ce, Ta, Th, hvilka måste betecknas såsom 

 de såväl till atomvigt som fysiska egenskaper ofullständigast 

 kända bland alla. Mätningar på de olika kurvorna kunna 

 således endast gifva högst osäkra resultat. Det samma är 

 fallet med de tal, som erhållas ffenom att tao-a atomvio-ts- 

 differenser för ämnen hörande till samma grupp, alldenstund 

 dessa, såsom undersökningen visar, växa ganska betydligt på 

 samma o-åno- som atomvioterna. 



Jag har derföre icke egt något annat medel att bestämma 

 periodens längd än successiva försök med olika värden, och 

 resultaten häraf hafva ledt mig till den bestämda öfvertygelsen, 

 att periodeiis längd hos y-funktionen långsamt aftager för växande 

 a'. Då jag med detta försök endast åsyftat att påvisa tillvaron 

 af kortare perioder och ett regelbundet förlopp af kurvan, men 

 icke att söka ernå största mcVjliga öfverensstämmelse mellan 

 räkning och observationer, har jag emellertid, för att icke 

 onödio-tvis förläno-a de redan förut o-anska dryga räkningarne. 

 antagit p konstant och stannat vid värdet p == 46,6, hvarigenom 

 de för alla ing-ående termer p-emensamma noderna komma att 

 infalla vid .r-värdena 23,3, 46,6, 69,9, 93,2, 116, .5 139,8, 163, i, 

 186,4, 209,7, 233,0. 



Att detta värde på p är för stort, då man kommer till 

 den sista perioden, visar ,sig af figuren, der den beräknade 

 kurvan synes förskjuten åt höger. Ville man minska p, skulle 

 åter motsatsen inträffa såväl vid 139,8 som 93,2, likasom det 

 nu inträffar vid 46,6. 



De enda värden på n, som med säkerhet kunnat påvisas, 

 äro redan i det föregående anförda, nämligen 1, 2, 3, 6, och de 

 motsvarande våglängderna blifva alltså 46,6, 23,3, 15,5 3 3 och 

 7,7 6 7 resp. Af dessa börja 1, 2 och 6 med vågberg, 3 deremot 



