BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. N:0 2. 25 



I. Mellan atoiaer af samma cfrnndämne verka krafter af 

 två olika slag: icke-periodiska och periodiska f (Diktioner 

 af atomvigten. 

 JI. Den icke periodiska kraften synes kontinuerligt växa 

 med atomvigten och följer, åtminstone på större afstånd, 

 Xewtons lag. Den är alltid attraherande. 

 III. De periodiskt föränderliga krafterna motsvara termerna 

 i egentliga vigternas funktion och ega samma perioder 

 som dessa. De äro omvexlande attraherande och repel- 

 lerande. 

 Hittills har jag uteslutande hållit mig till de resultat, som 

 undersökningen af de egentliga vio'terna o-ifvit, men det är 

 lätt att se, huru samma slutsatser äfven kunna dragas af 

 periodiciteten hos smältpunkterna och utvidgningskoefficienterna. 

 På samma sätt som en tillökning i attraktion, om allt annat 

 är oförändradt, måste öka en kropps egentliga vigt, och en 

 minskning i attraktion deremot göra kroppen lättare, är det 

 äfven nödvändigt, att smältpunkten höjes, då den kraft, hvar- 

 med molekulerna hållas samman, växer. Men under samma 

 förutsättning hindras kroppens minsta delar att aflägsna sig 

 från hvarandra. Den tillökning i energi hos molekulernas fort- 

 skridande rörelse, som en bestämd temperaturförhöjning medför, 

 skall således icke kunna åstadkomma en så stor utvido-nino-, 



o o" 



när attraktionen är stor, som när den har ett mindre värde. 

 I full öfverensstämmelse härmed infalla äfven i smältpunkternas 

 kurva maxima och minima på samma områden som i kurvan 

 för eo-entlio;a vio;ten, under det tvärtom utvido-nincrskoefficienten 

 har sina minima, der dessa kurvor ega maxima och vice versa. 

 Deremot synes det, minst sagdt, tvifvelaktigt, huruvida sam- 

 bandet mellan atomvolum, smältpunkt och utvidgningskoefficient 

 kan uttryckas genom den af Pictet ^) uppstälda formeln 



a . T . \' V = en konstant = 4,5, 



när man betraktar de stora afvikelserna för flera ämnen och 

 den i allmänhet ringa noggrannheten-); ty det är uppenbart, 



') C. R. 1879, T. SS, pag. S55. 



^) Bland de 25 ämnen, för hvilka beräkningen är utförd hos Lothar 



3 



Meyer (pag. 154 fE.), ligga värdena på a.l'.VFför 11 ämnen utom 

 de antagna gränserna 4 och 5. Afvikelserna uppgå således i nära 

 halfva antalet fall (44 f-^) till mer än 11?^ af medelvärdet 4,5 (högsta 

 afvikelsen uppåt är 2,1 = 46,7 f^, nedåt 2,45 = 54,-1 ,"&). Man möter vär- 

 den emellan 2,05 och 6,6. 



