26 KYDBERG, OM DE KEMISKA GRUKDÄMNENAS PERIODISKA SYSTEM. 



ntt af en rad periodiska fimktioner med samma period men 

 till storlek ocli tecken vexlande amplituder en mängd andra 

 periodiska funktioner kunna bildas, livilkas amplitnder, utan 

 att vara = O, likväl tillräckligt närma sig dertill, för att periodi- 

 citeten skall skenbart försvinna. I här förelig-oande fall är 

 emellertid periodiciteten hos den föregifna konstanten aTyV 

 omisskännelig, såsom tillräckligt framgår doraf, att de tre hvar- 

 andra motsvarande ämnena As, Sb, Bi lemna värden, som åtinin- 

 stone 50 % afvika från de beräknade, och alla tre äro för små. 



Yi hafva emellertid funnit, att den närmaste orsaken till 

 en periodicitet hos de enMa ämnenas fysiska egenskajyer måste 

 vara en •motsvarande periodicitet hos den mellan atomerna ver- 

 kande kraften, utan att dervid göra något antagande beträffande 

 materiens natur, utom att den består af atomer. 



Antaga vi nu, att materien derjemte utgöres af ett öfver- 

 allt utbredt medium, etern, och att icke någon inverkan kan ega 

 rum mellan två kroppar utan genom en rörelse i ett mellan- 

 liggande medium, så måste i detta fall en atom verka på en 

 annan genom en eterrörelse, hvars energi periodiskt förändras 

 med atomernas vigt. Xu hafva undersökningar öfver ljusets 

 brytning i sammansatta kroppar visat, att det nästan endast är 

 den procentiska sammansättningen och blott i obetydlig grad 

 den molekulära anordningen som bestämma brytningsförmågan. 

 Det har härigenom blifvit i hög grad sannolikt att etern, utom 

 möjligen i atomernas omedelbara närhet, öfverallt eger samma 

 beskaffenhet, och vi kunna således endast förklara periodiciteten 

 hos kraften genom en motsvarande förändring hos sjelfva ato- 

 merna med samma period. Den föregående undersökningen 

 har emellertid liirt, att, då man fortskrider från ämne till ämne, 

 kraften förändras på ett sätt analogt med den förändring rörelsen 

 hos t. ex. en vibrerande sträng undergår, då anslag sstället flyttas, 

 i det klangens särskilda toner der framträda med periodiskt 

 vexlande amplituder, på samma sätt som här de särskilda ter- 

 merna i kraftsericn, 'hvilka jag derför också betecknat såsom 

 >.ffrundton och öfvertoner». I analofii härmed skulle man kunna 

 tänka sig, att de periodiskt föränderliga krafter, som verka mellan 

 atomerna, upjpkomma genom periodiska rörelser hos dessa, hvari- 

 genom den omgifvande etern försättes i vibrationer. Dessa vibra- 

 tioners aniplituder bestämmas af atomrörelsens energi, hvilken är 

 en periodisk funktion af atomvigten, och bestämma i sin ordning 

 storleken af den ^ippkommande kraften. 



