30 RYDBERG, OM DE KEMISKA GRUNDÄMNENAS PERIODISKA SYSTEM. 



II. vid öfvergången från grupper med udda till grupper 

 med jemn värdighet inträder först ett minimum; då man 

 går från jemna till udda, deremot först ett maximum; 



III. de kända raderna (2 — 11) synas motsvara något mera 

 än en hel period. 



En sådan periodicitet kan för öfrigt a priori anses såsom 

 ganska sannolik. Räkna vi nämligen antalet element, hvilkas 

 atomvigtcr äro mindre än 100, alltså H till ocli med Mo eller 

 möjligtvis Ekamangan, utgör antalet 38 eller 39, så vida icke 

 något obekant ämne kan antagas mellan H ocli Li. Mellan 

 100 ocli 200 från och med Em eller Rn.till ocli med Hg liafva 

 vi enligt systemet 40 eller 39, således, om Em antages < 100, 

 lika många eller 39, i andra fallet 38 och 40 resp. på de båda 

 första hundratalen. Medeldiffereyisen blir då 



100 . ,, 



antmo-en ^^7:- = z,5 6 4 elier 



39 



från 0—100 ^ = 2,6 3 2, 

 00 



från 100—200 ^ = 2,.5oo. 

 40 . 



Den kan således i alla händelser antagas vara konstant 

 Dfenom hela den kända serien af oTundämnen. Den största af 

 de med temlig säkerhet kända differenserna är Ba — Cs = 4,i6, 

 den minsta Ca — K = 0,8 8, 



den förra är =-• 2,56 + 1,6 o, 

 den senare =2,56 — 1,68. 



De afvika således lika mycket från medelvärdet. Af de 

 enstaka stående Te — Sb = 5, 40 och Ga — Zn = 5, o 2 är den förra 

 ytterst oviss, alldenstund icke någon af de ingående atom- 

 vigterna är med säkerhet känd; i den senare synes Ga vara 

 för stort, kanske en enhet ^). 



Det finnes numera icke mer än två möjligheter: antingen 

 äro differenserna mellan atonivigterna för motsvarande ämnen 

 i två närliggande grupper lika stora, hvaraf skulle följa t. ex. 

 att äfven differenserna: 



•) Clarke"s värde 08,854 (A recalculation of the atomic weights. pag. 

 219) måste bero på ett räknefel. Den första analysen gifver nämligen 

 69,926 och icke 68,071, hvadan medelvärdet blir 69,732 i st. f. 68,854. 



