BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HAXDL. BAND 10. N:0 2. 31 

 Cl^Xa = 12,3 7 5, 



Br — Cu = 1(3,5 8, 



J—Ag =18,8 8 



måste vara lika, och livilket antagande alltså är orimligt, eller 

 förändras de från rad till rad och i sådant fall måste differen- 

 serna omvexlande ökas och minskas, alldenstund medeldiferensen 

 är konstant och afvikelserna ej öfoerstiga ett visst maximum. 



Antager man nu antalet rader obegränsadt, blir knappast 

 någon annan möjlighet qvar än att antaga differenserna såsom 

 periodiska funktioner af radernas ordningsnummer; åtminstone 

 är detta den utan jemförelse enklaste hypotes, som kan upp- 

 ställas. Att ett maximum i differens mellan ett par grupper 

 skall motsvara ett minimum mellan något närliggande par, är 

 äfven klart, då ju medeldifferensen är konstant. Det enklaste 

 fallet är då äfven här det, som synes framgå af tiguren, att 

 nämligen maxima och minima omvexla, då man går från grupp 

 till grupp. 



Utan att vilja fästa allt för mycken vigt vid det nu an- 

 förda, får man dock medgifva, att en periodisk föränderlighet 

 hos den mängd materia, som fordras för att förvandla ett ämne 

 af gifven värdighet till ett annat af närmast högre eller lägre, 

 står ganska väl tillsammans med antagandet att atomerna äro 

 olika rörelseformer af samma urmateria. 



Skulle det verkligen bekräfta sig att differenserna periodiskt 

 förändras, måste man antaga, att atomvigterna sjelfva växa 

 efter en periodisk lag, då man skrider framåt i systemet, och 

 således äro att betrakta såsom periodiska funktioner af deras 

 ordningsnummer. 



