X sitt epokgörande arbete öfver blåsyran erhöll Gay-Lussac 

 genom inverkan af klor på denna syra, löst i vatten, en gas, 

 som han kallade »acide chloro-cyanique.» Studiet af denna 

 förening fortsattes 12 år sednare (1827) af Serullas (Ann. 

 ch. phys. [2] 35 p. 291. 337). För att erhålla densamma i 

 rent tillstånd användes samma metod, som ledt honom till 

 framställningen af cyanbromid, nemligen klors inverkan på 

 kvicksilfvercyanid. Det lyckades honom äfven såsom bekant 

 att på så sätt erhålla cyanklorid i rent tillstånd. Sker in- 

 verkan i solljus så uppkommer helt litet af densamma, utan 

 i stället den s. k. klorcyanoljan, som af Serullas anses i 

 hufvudsak såsom en blandning af klorcyan, klorkväfve och 

 kolets klorider. Huru härmed än må vara, uppkommer den 

 genom klorens inverkan på cyanklorid. Oljan är särdeles 

 explosiv och är väl anledningen till de explosioner, som 

 kunna inträffa vid klors inverkan på cyankvicksilfver, och 

 om hvilka äfven Weith berättar (Ber. Ber. 1874 s. 1745). 1 

 ifrågavarande afhandling anmärker Serullas i förbigående, 

 att om cyanväte hålles i en torr flaska med torr klorgas, så 

 att klorgasen är närvarande i stort öfverskott, det uppkommer 

 en fast kropp af en stickande lukt, olöslig i vatten och som 

 i luften afgifver ångor af klorväte. 



Följande året återkommer han till denna förening. Han 

 framställer densamma på så sätt, att i en flaska fylld med 

 torr klorgas ihälles så mycket torrt cyanväte, att på 1 m. 

 af den senare kommer minst 2 at. klor. Härefter korkas 

 flaskan och utsattes för solljuset. Klorgasens färg försvinner 

 så småningom. Det afsätter sig på kärlets väggar en färglös 

 vätska, som så småningom stelnar till en hvit fast massa, 

 blandad med kristaller. Det åtgår flera dagar innan denna 

 punkt är nådd. Den så erhållna massan, tvättad och destil- 

 lerad, gaf en cyanklorid, som af Serullas kallades »perchlo- 

 rure de cyanogéne» och på grund af anstälda analyser an- 

 sågs hafva formeln CNcl„. 



