4 CLAESSON, OFVER NORMALA CYANURFORENINGAR. 



gauska antagligt, då de uppstå på analogt sätt. Under den 

 förutsättningen nemligen, att de båda äro t. ex. isocyanför- 

 eningar, bör också polymeriseringsprodukterua vara isocyanur- 

 föreninoar. Aro de åter omvändt normala cvauförenin«ar, bör 

 också condensationsprodukterna vara normala cyani;rföreningar. 

 Nu har emellertid Filetf och R. Schiff (B. B. 1877, 42 6) 

 visat, att cyanamid är en verklig cyanföreniug. Få den grund 

 bör också melamin och trietylmelamin vara normala cyanur- 

 föreniugar. Man kommer sålunda på olika vägar till motsatta 

 åsigter om saken. Det finnes sålunda intet annat sätt att lösa 

 frågan, än att söka framställa isomera föreningar, och det är 

 imdersökniugar i den rigtningcn, som delvis skola blifva före- 

 mål för denna uppsats. 



Framställningen af melamin och substituerade melaminer 

 direkt af cyanurklorid har ännu ej blifvit gjort, antagligen på 

 grund af vanskligheten att erhålla den senare kroppen. Tro- 

 ligen bör på denna väg vinnas kännedom om hvilkeudera 

 åsisrten som är den rigtioa. Uto-åniien har också visat detta. 

 Af cvanurklorid crhålles nemligen den af gammalt kiindamela- 

 minen, men deremot crhålles med de hittills kän(hi och af HoF- 

 MANN framställda substituerade melaminerua isomera föreningar. 

 Melamin och alkvlmelaminer äro sålunda icke analoga för- 

 eningar. Resultatet är sålunda ytterligare en bckriiftelse pn, 

 att cvanursvran är en oxyförening ocli ingen imid. 



Normala melaminer. 



Den först bekanta föreningen inom denna klass var mela- 

 min sjelf, hvilken som bekant först framstiilldes af Liebig 

 (Poo-p-. Ann. o-i s. 58 6) ur återstoden efter rhodanammoniums 

 upphettning. Dess genetiska sammanhang med cvanursvran 

 förbisågs emellertid af Liebig, som gaf densamma en dubbelt 

 så stor eqvivalentviot som cvanursvran. Det var egentligen 

 L.\URENT och Gerhardt (Ann. Cli. Phys. 1847, 8.5), som bragte 

 reda i sammanhano-et mellan de af Liebig och Völckel fram- 

 ställda produkterna vid rhofUuiamnioniums upphettning. Från 

 dem hårrör den ännu gidlauck- lormeln för melamin. Det må 

 iilven liiir anmärkas, att L. ocli <i. ansago LiEBiGS mchim ut- 

 göra en blandniuo- af melon och en isomelamin, eUer som 

 Völckel kallar den polien, och att denna polien vid beliand- 

 lino- med alkalier (ifveroar i melamin. 



