BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAU. HANDL. BAND. 10. N:0 6. 15 



Produkten utvecklar enligt Cloez med kali ammoniak och för- 

 enar sig med syror till kristalliserbara salter. 



Gal (Compt. Rend. Ill, 527) underkastar denna kropp en 

 förnyad undersökning och finner, att han vid behandling med 

 kali ger kaliumcyanat och alkohol, med saltsyra cyanursyra och 

 kloretyl. Gal och Cloez anse på grund häraf, att cyanetolin 

 hör till vattentypen, är enligt modernt språkbruk normalt etyl- 

 cyanat eller cyanurat. 



Sedan Hofmann bevisat, att de af gammalt kända cyan- 

 syrade och cyanursyrade eterarterna höra till ammoniaktypen 

 och sålunda egentligen äro isoföreningar, underkastade Hof- 

 mann och Olshausen (B. B. 1870, 269) cyanetolin en för- 

 nyad undersökning. Häraf framgick, att cyanetolin ej är 

 en homogen kropp, utan kunde de derur isolera dietyletern 

 af amidocyanursyra och etyletern af diamidocyanursyra, men 

 hvarken något etylcyanat eller cyanurat. Bättre gingo för- 

 söken i metylserien, der ett cyanat erhölls med smpt 132° och 

 kokpunkt 160 — 170 . Upphettas föreningen med kali, erliållcs 

 cyanursyra och metylalkohol. Det var sålunda den normala 

 cyanuretern. Underkastas föreningen en destillation, öfvergår 

 den i det af gammalt kända metylcyanuratet med smpt 175°. 

 Vid klorcyans inverkan på natriummetylat erhölls dessutom 

 amidocyanursyrad dimetyleter. I amylserien erhölls en pro- 

 dukt som destillerade vid omkrino- 200° under sönderdelningf 

 och ansågs med reservation såsom amylcyanurat. I fenylserien 

 erhölls ett cyanat, som vid destillation öfvergick i ett cyanurat 

 med smpt 224°, isomert med det af Hofmann förut framställda 

 cyanuratet (iso) med smpt 264°. 



Kort tid derefter försökte Cannizzaro (B. B. 1870, .517) 

 cyanurklorids inverkan på benzylalkohol, hvarvid tre substanser 

 erhöllos, af hvilka den ena ansågs såsom benzylurethan, den 

 andra med smpt 153° såsom benzylcyanurat. Ofver den tredje 

 substansen uttaledes ingen mening. 



E. Letts (B. B. 1872, 90) destillerade benzylklorid med 

 silfvercyanat och erhöll dels benzylisocyanat, dels benzyliso- 

 cyanurat. Den sednare hade en smpt af 157% som nära öfver- 

 ensstämde med Caunizzaros iippgift. 



E. MuLDER (B. B. 1882, 69) undersökte ånyo natrium- 

 alkoholats inverkan på cyanbromid och erhöll dervid en kri- 

 stalliserbar kropp med smpt 29°, som med kali ger cyanur- 

 syra. Denna förening är sålunda normalt etylcyanurat. 



