BIHANG TILL K. SV. VE'1'.-AKAI). HANDL. HAND 10. N:0 8. 5 



1 den derefter till Ber. Ber. inlemuade öfversättningeu har 

 jag visserligen endast angifvit, att den smälter under gasut- 

 veckling och det af den grunden, att jag iakttagit, att största 

 delen af den bortgående gasen icke är cyansyra utan kolsyra. 

 Jag skall här anföra de tal jag erhållit vid en förnyad under- 

 sökning iif dessa förhållanden. 



9,1 gr. karbaminthioglykolsyra upphettades i svafvelsyrebad 

 precis till sin smältpunkt och hölls vid densamma eller högst 

 5 — 10' deröfver, så läno-e nåo-on frasutvecklinsr var märkliff. 

 Den utvecklade gasen inleddes i ammoniak. Derefter afdun- 

 stades på vattenbad till torrhet, hvarvid erhölls tydliga spår 

 af urinämne. Vid smältningen förlorade syran 1,4 6 gr. i vigt. 

 Den smälta massan löstes. Efter en tids stående utkristalli- 

 serade 1,0 1 gr. senapsoljeättiksyra och efter ytterligare en tid 

 iinnu något till af samma förening. 



Det framgår sålunda häraf, att karbaminsyran långt ifrån 

 uteslutande sönderdelas i thioglykolsyra och cyansyra, utan 

 reaktionsförloppet är antagligen följande. Karbaminthioglykol- 

 syran öfvergår i vatten och sin anhydrid som är senapsolje- 

 ilttiksyra, hvilken jag på grund häraf hädanefter vill kalla 

 karbaminthioglykolyl. Det bildade vattnet sönderdelar vid den 

 höga temperaturen en annan del karbaminthioglykolsyra i thio- 

 glykolsyra, kolsyra och ammoniak. En del af syran sönder- 

 faller dock obestridligen i thioglykolsyra och cyansyra. 



Kar baminthiogly kolyls framställning af sulfhydantoin skedde 

 först af VoLHARD, som ansåg dess konstitution vara öfverens- 

 stämnumde med det namn han sfaf denna förenin», nemliiren 

 senapsoljeättiksyra. Med stöd af den något närmare under- 

 sökning, jag underkastade denna förening, fann jag ej heller 

 skäl vara att öfverfrifva denna Volhards åsio-t. Framställningen 

 af deriverade sulfhydantoiner och thioglykolylkarbaminer har 

 emellertid ledt till en annan uppfattning af dessa kroppar. 



Det är här först att anmärka, att Claus och Neuhöffer 

 (B. B. X 825) undersökt sulfhydantoins förhållande till klor, 

 brometyl och ammoniak, för att få reda på, huruvida analoga 

 additionsprodukter erhållas som med svafvelurinämue. För- 

 söken visade att, hvad haloiderna och brometyl beträffar, så 

 ej vore förhållandet. Med klor erhölls svafvelsyra, saltsyra, 

 ättiksyra (då karbaminthioglykolyl enligt mina försök med 

 brom ger bromättiksyra, så är väl reaktionsprodukten här 

 otvifvelaktigt klorättiksyra i stället för ättiksyra) och urinämne. 



