8 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



om Generatio ambigena. Jag skall dock icke här vidare ingå 

 på denna förklaring, då slägtenas och de högre gruppernes 

 tydning icke nödvändigt tillhör de frågor, som i denna skrift 

 närmast beröras. Hvad Linné om dem uttalar i olika arbeten 

 är dessutom så öfverensstämmande i sak, att man näppeligen 

 torde knnna förutsätta, att han om dem pa olika tider haft 

 oiika meningar. 



1 detta sednare afseende är' förhållandet något olika med 

 arterne. Det uttalas således i alla tidigare arbeten att arterne 

 uppkommit i begynnelsen {bi. jjrinwrdio). Men i Petersburger 

 prisskriften (1759) säger han sig sjelf hafva sett nya arter 

 uppkomma genom korsning mellan ioxnt existerande arter af 

 samma eller olika slägten. 17(i2 (Fundam. fruxtificat.) säger 

 lian, att arterne uppkommit i begynnelsen och möjligen der- 

 jemte senare i tiden (in tempore?). 1764 Gen Plant. Ed. VI., 

 ratio operis angifves att arterne uppkommit både i begynnelsen 

 och sednare i tiden. 



fJemväl med afseende på uppkomstsättet äro uttrycken på 

 olika tider något olika. 1742 uttalade han att skaparen i be- 

 gynnelsen frambragt alla de arter, som nu finnas, och han vid- 

 håller detta ännu 1752 (^ Philos. Botan.). Det synes som en 

 annan mening började få insteg först då han trodde sig hafva 

 sett nya arter kunna uppstå genom korsning. Han säger så- 

 ledes i Petersb. prisskriften, att de talrika arterne inom samma 

 slägte torde hafva uppkommit genom korsningar från en och 

 samma planta. Uti sednare arbeten blir det följaktligen icke 

 skaparen sjelf som frambringat arterne, utan naturen som åstad- 

 kommit dem på sistnämnde sätt. 



Det synes mig vara mycket sannolikt, att den skiftning i 

 åsigter, som de olika uttrycken möjligen angifva, närmast 

 torde härleda sig från observationer öfver några af honom antagna 

 hybrida former. Redan 1751 skref Linné en disputation om 

 plantce liybridce. Han säger här, att om han skulle besvara 

 frågan, huruvida nya arter kunde uppkomma, eller möjligtvis dag- 

 ligen uppkommo genom korsning, skulle efter theoretiska grun- 

 der hans svar blifva nekande. Men att ett dylikt uppkomst- 

 sätt kan förekomma, synes erfarenheten bekräfta. Utom det 

 att på Linnés tid man kände flera arter än som voro bekante 

 för föregående tiders botanister, stödde Linné sig, som det 

 synes, hufvudsakligen på det förhållandet, att man kände for- 

 mer, hvilka närmade sig 2:ne olika arter så mycket, att man 



