14 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



(liga organer, sia uppkomst i tiden, sin utbredning till olika 

 localer, och sitt slut. Om arten sålunda hos några vexter (de 

 dioika) tydligt nog är angifven såsom i naturen befintlig, och 

 lefvande sitt särskilda, från andra arter tydligt begTänsade lif, 

 så torde den väl icke heller gerna kunna förnekas hos andra 

 vexter (de monoika och hermaphrodita), hvilka genom analo- 

 gier af mångahanda slag sammanbindas med de förra. 



Men dermed att arten erkännes såsom en af naturen sjelf 

 bestämd sammanfattning af individer, är derföre visserligen 

 icke angifvet, hurvi den i hvarje särskildt fall skall uppfattas, 

 begränsas och karakteriseras. Och detta kan bero af olika 

 omständigheter, deraf några här må anföras. 



Det måste vara tydligt, att så länge man icke har någon 

 allmän bestämning för begreppet art, man icke heller i det 

 särskilda fallet kan afoöra om en förekommande form utsför 



o o 



egen art eller icke. Har man en sådan begreppsbestämning, 

 men deri t. ex. finnes något som kan tydas på olika sätt, så 

 blir den nödvändiga följden att tillämpningen blir olika, efter 

 olika botanisters olika sätt att uppfatta den oklara begrepps- 

 l)estämningen. Har man en klar definition på livad som är 

 art — i motsats till varietet, race o. s. v.; men vid tillämp- 

 uino-en vissa svårigheter möta, och botanisten icke gör si»; 

 mödan att öfvervinna dem, eller icke har öga för de likheter 

 och olikheter som finnas, och till följe deraf begår misstag, 

 icke följer deraf att begreppsbestämningen är felaktig, eller 

 tillämpningen i det särskildta fallet omöjlig. An mindre torde 

 deraf kunna dragas de vida längre gående slutsatserne, att i 

 naturen icke finnas några gränsor emellan naturens arter, el- 

 ler att art, afart, race o. s. v. blott antyda olika gradationer 

 1 en successiv ombildning, som vextformerne antagas undergå 

 under yttre förhållandens påtryckning. Det synes dock vara 

 medelst en sådan loo-ik, som man banat väs; för flera af nu- 

 tidens vigtigaste antaganden. 



Linné kände till fullo de svårigheter, som i antydda af- 

 scenden förefinnas för den som vill sammanfatta vextlifvets 

 mångfaldiga former under fasta vetenskapliga bestämningar. 

 Plela hans behandling af hithörande frågor antyder både klar- 

 het i uppfattning och en så riktig blick för hvad som kunde 

 och borde göras, att något bättre sedermera näppeligen torde 

 vara framstäldt. ]Men under den långa tid, då man nästan 

 uteslutande sysselsatte sig med beskrifningar efter Herbarii- 



