16 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTEK. 



vidualitet i sin yttre gestalt föränderliga lif antog han vara 

 ärftligt, så väl till sina bestående cliaracterer, som till möj- 

 ligheten att framträda i tillfälliga förändringar af den yttre 

 formen. I motsats härtill antog han varieteten (lokal form, 

 race o. s. v.) såsom en af yttre omständigheter framkallad 

 form, hvilken, likasom den uppkommit imder vissa förhållan- 

 den, under andra återginge till den stamart som frambringat 

 den. För mig vill det synas, som voro begreppen art och 

 varietet på detta sätt fullt bestämda. Emedan Linné ansåg 

 arten såsom i natviren fortlefvande, kunde han uttrycka sina 

 bestämningar på följande sätt: 



Species tot numeramus, quot diversse formse in principio 

 sunt creatge. 



Varietates tot sunt, quot difFerentes plantae ex ejusdem 

 speciei semine sunt produetse. 



Man "har mot dessa bestämningar gjort den anmärkningen, 

 att då ingen kunde veta, hvilka vexter som tillkommit i ur- 

 tiden, så blefve i praxis definitionerna oanvändbara. Men 

 Linné stödde sig på det af erfarenheten bevisade förhållandet, 

 att y>lika föder lika», och hänvisade till culturer på olika lo- 

 kaler för att vid tillämpningen i hvarje tvifvelaktigt fall få 

 afgjordt om en form borde betraktas såsom variation eller 

 egen art. Må man gerna medgifva, att sådanc odlingsförsök 

 äro förenade med svårigheter af flera slag, men icke bevisar 

 tillvaron af sådane hvarken methodens omöjlighet eller otill- 

 räckligfhet för vinnande af ett bestämdt resultat. 



o 



Hvad angår tillämpningens svårigheter, så stodo de fullt 

 tydlige redan för Linné. Han sammanfattar dem i Philos. 

 Botanica i § 283, men uppgifver äfven sättet att öfvervinna 

 dem; han uppfordrar till allas gemensamma sträfvande och 

 allvarliga arbete för ändamålets vinnande ^). 



Likasom Linné antog att det ena slägtet skilj de sig ifrån 

 det andra genom nåo-on viss structur-olikhct i fructifications- 

 delarne, så ansåg han att emellan arterne af samma slägte 

 borde finnas någon bestämd olikhet: character essentialis {^=dife- 

 rentia specipca eller nomen specijicum, som denna före in- 

 förandet af »trivial-namnen» af honom kallades). Af yttranden 

 på många olika ställen framgår, att Linné ansåg uppsökandet 

 af denna karakter vara af den största vigt för vetenskapen 



') >'Ne varietas loco Speciei sumatur, ubique cavendum est. Hoc opus, 

 hic labor est, adeoque summa industria inquirendum'). 



