18 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER, 



I den mån det natiirliga systemets method infördes äfven 

 i den beskrifvande botaniken, ersattes de Linnéanska art-diagno- 

 serne allt mera med förkortade beskrifningar. Det vore icke 

 svårt att genom exempel visa, huru föga dessa beskrifningar 

 i många fall motsvara de Linnéanska fordringarne på art- 

 diagnostiken ^). Det torde i allmänhet vara svårt, att efter 

 dessa beskrifningar med någon säkerhet bestämma arterne inom 

 många slägten. Under sednaste tid har man kommit derhän, 

 att icke ens göra försök till framställandet af en art-diagnos. 

 Uti ett större arbete öfver amazon-områdets och andernes 

 Hepaticae har dessa områdens berömde genomforskare, E. Spruce, 

 lemnat utförliga beskrifningar för sannolikt mera än 300 arter, 

 utan att med en enda diagnos söka antyda några characterer 

 för dessa nya arter. 



Såsom ett vigtigt medel för artdiagnostikens fullkomnande 

 föreskref Linné, att alla vextens delar skulle på det noggran- 

 naste undersökas, och dervid äfven tagas till jemförelse det 

 characteriserande för andra arter inom samma eller närstående 

 slägten. Det är neml. så, att en character framstår mera hos 

 en art, en annan mera hos andra; genom att jemföra flera 

 framstå sålunda för ögat characterer, som annars lätt förbises. 

 Då man först fann former af slägtet Plocandum vid Nya Hol- 

 lands kuster, antogos de vara varieteter af den vid Europas 

 kuster vanliga Plocamium coccineum. Så länore man endast 

 kände en art, kunde det för plocamii-arterne egendomliga för- 

 m-eninofssättet med mera lätthet förbises. Men då man fann 

 detta förgreningssätt realiseradt i någon mån olika hos de 

 australiska formerne, så kunde det icke gerna förbises att 

 dessa sednare voro egna arter. Vid nogare granskning har 

 man funnit, att de sålunda antydda arterne skilja sig jemväl 

 genom andra characterer. Det måste vara tydligt, att i sådane 

 fall den olika uppfattningen af hvad som är art eller varietet 

 icke beror af något naturens vacklande i afseende på före- 

 kommande olikheter, utan uteslutande är att tillskrifva algolo- 

 gernes förmåga att kunna uppfatta det characteriserande för 

 de olika formerne. 



') Linné säger (Phil. hot. § 258') Character naturalis speciei est de- 

 scriptio, character vero essentialis speciei est dijferentia. 



Mea nomina specifica (diagnoserne) e descriptione extraxere differentias ; 

 ex difEerentiis selectissimiim investigarunt characterem essentialem, quo con- 

 stant. 



