BIHAXG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. N:0 12. 19 



Jag skall tillåta mig anföra ett annat exempel, som går 

 i så motto i annan riktning, att det visar huru förut uppstälda 

 arter måste reduceras till följe af fullständigare undersökning. 

 Vid kusten af Adriatiska hafvet fann G. A. Ao-ardli en af de 

 mänga Callithamnii-former, som hafva »pinnulce alternce sub- 

 distichce,^ hvilken han beskref såsom ny art under namn af 

 Callitli. semimidum — så kallad, emedan nedre delen af pinnas 

 saknar pinnulff", under det på den öfre delen dessa framkomma 

 alternerande vid hvarje led. ]\Ien samma art hade förut varit 

 afbildad i Engl. Botany under namn af Callith. Borreri, iitan 

 att i beskrifningen med ett enda ord antydes den af C. Agardh 

 antydda characteren för C. seininudnm. Denne sednare hade 

 å sin sida icke observerat, att hos C. seminudinn från basen 

 af de större grenarne ofta utskjuta grenar af egendomlig art 

 (rotbildningar). Då således De Xotaris fann denna egendom- 

 lighet hos några medclhafs-exemplar, antog han dessa bilda en 

 egen art (Call. calcaratnm). ]\Ien denna egendomlighet kan 

 man se antydd redan på figuren af Call. Borreri i Engl. Botany, 

 ehuru mindre noggrannt återgifven och icke omnämnd i be- 

 skrifningen. Så har samma art upptagits såsom o:ne arter, 

 icke på grund af någon artens variering i naturen, utan till 

 följd af ofullständighet i undersökning och beskrifningar. 

 lno;en af de 8 alo-oloo-erne omnämner att C. Borreri har det 

 ena slaget frukter ( >spha^rosporerne») afvikande från samma 

 organ hos de flesta andra Callithamnier. Hade någon obser- 

 verat detta förhållande, utan kännedom om att sådane sphse- 

 rosporer alltid förekomma hos C. Borreri (jemte hos några 

 andra arter), så kunde man lätteligen haft ett nytt slägte för 

 samma vext, som föranledt uppställandet af o:ne arter. 



Med den skarpa blick Linné ägde, och med den rika 

 erfarenhet han förvärfvat, ansåg han sig äfven kunna uppgifva 

 hvilka olikheter i allmänhet antyda olika arter, och hvilka 

 andra han ansåg hafva mindre betydelse {phil. bot. §§ 265 — 280). 

 Det är dock af hela hans framställning tydligt, att han dermed 

 endast åsyftat lemna en ledtråd vid tillämpningen, flär, som 

 väl öfverallt, stälde sig Linné på erfarenhetens grund, och det 

 var tydligen hans mening att den uppgifna regien skulle i 

 hvarje särskilt fall pröfvas. Han anför sjelf exempel på huru 

 äfven de delar, som enl. hans omdöme lemnade characterer af 

 största vicrt, i vissa fall kunde vara olika hos arter af samma 

 slägte (blommans form oeh delning hos Gentiana), huru pistil- 



