BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAXD 10. N:0 12. 23 



närmat sig det för Linné hägrande målet; äfvensom att den 

 oklarhet och olikhet i uppfattning, som i mänga särskildta fall 

 blifvit slutligen radande, till en betydlig del torde kunna här- 

 ledas dels från observationernes ofullständighet, dels från det 

 omethodiska o«h resultatförfelande arbetssätt, som ofta torde 

 hafva användts. Ar denna min uppfattning i någon mån 

 riktig, så är tydligt att de slutsatser, som descendenstheorien 

 för sin uppfattning om racer, varieteter, arter o. s. v. — såsom 

 varande obestämda gradationer af en öfverallt i naturen före- 

 kommande föränderlighet — velat grunda på olika botanisters 

 olika tillämpning i särskildta fall, ingalunda kunna vara håll- 

 bara. Såväl Linné som kanske de flesta, hvilka sysselsatt sig 

 med systematisk botanik, hafva efter sin erfarenhet visserligen 

 kommit till den slutsatsen, att det fmnes större eller mindre 

 olikheter mellan olika varieteter, olika arter, olika slägten; de 

 hafva funnit vissa characterer mera constanta än andra, men 

 hvarken den ene eller andre betviflade väl någonsin, att äfven 

 de i allmänhet mest constanta characterer, i särskildta fall kunde 

 visa sig svikande. Men det var naturen, och icke theorierne, 

 som i alla händelser borde aifva utslå o-et. 



m. Arten uppfattad såsom uttryck för ett särskildt, 

 för den egendomligt lif; ofta karakteriserad genom 

 yttre ocli inre bildning, genom biologiska förhållan- 

 den, förekomst på vissa localer ocli deraf beroende 

 utbredning m. m. — 

 (»Striden för tillvaron»). 



Linné tänkte sig arten icke blott såsom iklädd en viss 

 yttre form, hvarigenom den skiljdes ifrån andra arter, utan 

 han antog jemväl att olika individer af samma art kunde förete 

 individuela olikheter, hvilka han i de flesta fall ansåg hafva 

 ringa vigt, men i andra fall antydande vigtiga, af naturen 

 faststälda olikheter (individer af olika kön). Den sålunda hos 

 olika individ mer eller mindre skiftande formen ansåg han 

 såsom det genom vissa karakterer bestämda uttrycket för ett 

 särskildt inneboende lif, som sjelf reglerades af oföränderliga 

 lagar. Hvarhelst alltså samma lif utvecklade sig, under den 

 ena latituds-graden eller under den andra, under olika perioder 

 i tiden, borde det framträda hos dess flera eller färre repre- 



