24 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



sentanter, mer eller mindre skiftande i individucla olikheter, 

 men med bibehållande af den prägel, som för arten vore ka- 

 rakteriserande. 



De oföränderliga lagar, som reglerade artens lif, bestämde 

 att den ena arten skulle iitvecklas till en ringa ört, den andra 

 till ett väldigt — talrika enkla individer motsvarande — träd. 

 Hos den ena arten skulle ståndets lif vara fulländadt under 

 en enda sommar, eller på än kortare tid; hos andra först un- 

 der liera; och hos åter andra skulle trädet fortlefva i århun- 

 draden. Några skulle blomma en enda gång, och derefter dö 

 bort; andra skulle framskjuta nya blomster år efter år. Hos 

 den ena arten framkommer blomman under en årstid, hos den 

 andra under en annan; hos den ena öppnas blomman tidigt på 

 morgonen, hos den andra sednare på dagen, hos en tredje först 

 mot aftonen. Många, som under dagen hafva bladen vidöppna, 

 sluta dem tillsamman under natten, i det några böja bladen 

 mot hvarandra uppåt, andra nedåt. Trientalis lutar nedåt un- 

 der natten, men står upprat imder dagen o. s. v. 



Likasom lifvet hos hvarje art har sina egendomligheter, 

 så fordrar hvarje art vissa yttre förhållanden, såsom nödvän- 

 diga villkor för utvecklino- och fortlefvande. Den ena arten 

 trifves i hafvet, den andra i sötvattnen; vissa lefva på sand- 

 fälten, andra på klipporne; de Hesta föredragande det fulla 

 liuset, andra de skuggrika skogarne. Under det flertalet vex- 

 ter fordra, för att kunna lefva, en mer eller mindre riklig till- 

 gång på vatten, så gåfves det några, som hade en sådan orga- 

 nisation, att de upphängda i ett rum ändock i månader kunde 

 fortsätta att vexa (Stat. Plant, p. 10 — 11 § VIII). Alla de 

 olika slag af localer, som finnas på jorden, kunde således hvar- 

 dera få sin vegetation, som lika mycket den der trifdes, vanli- 

 gen vantrifdes på andra, der omgifvande förhållanden voro 

 olika. Tundror, hedar, stepper, cactus- och pampas-fält hafva 

 sålunda hvardera sina vexter. Tropikerne hafva sina arter, 

 Lappland och Siberien sina. Många arter trifvas endast på 

 alperne, andra lefva på låglanden. Hela jorden skulle sålunda 

 vara full af vexter, och ingen local förblifva öde. ^) 



Men Linné var alltför noga observerande naturforskare för 

 att icke inse, att de olika localerne icke blott småningom upp- 

 kommit och fått hvar sin egendomlighet, under inflytande af 



') Jemför Linn. Oecon. Jiatnr. § VIII. 



