28 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



Linné i skuggan af Humlegårdens lindar. Om de mest lång- 

 lifvade träden uppnå en ålder af flera tusental år, så stadna 

 de flestas långt derunder. Så har hvarje art sina dimensioner 

 och gränsor för utvecklingen, och näppeligen torde kunna an- 

 tagas, att den ena arten blir mindre till följe af yttre förhål- 

 landens inverkan. Så finnes nog för allt i naturen vissa och 

 bestämda gränsor. Man kan på papperet beräkna de antal 

 knoppar på trädet, som efter geometrisk progression skulle 

 kunna bildas under loppet af vissa år; man kan beräkna den 

 tid, som skulle åtgå för ett visst antal diatomacé-trådar att 

 bilda genom sin massa en klump lika stor med jordens massa, 

 ]nen ingen torde med fog kunna ifrågasätta, att något träd 

 ykulle blifva ett nytt babelstorn, eller att diatomacerne kunde 

 bilda någon särdeles märkbar utvext på jordens yta. 



Skulle väl förhållandet vara annorlunda med de sinsemellan 

 skiljda individernes förmåga att föröka sig i obegränsade antal, 

 så att vissa arter skulle kunna utbreda sig öfver hela jorden, 

 och ätt begränsningen i detta afseende endast berodde af andra 

 vexters förmåga eller sträfvande att hejda dem? Eller finnes 

 det icke i klimat, i jordmån och andra yttre förhållanden, 

 vissa fordringar för möjligheten af utveckling och välbefin- 

 nande, som synas lika bestämdt tillhöriga hvarje art som en 

 viss för densamma karakteristisk form ? Finnes väl någonstädes 

 Vero7iicä heccabunga såsom ogräs på våra åkrar, eller Ve7'onica 

 agrestis grönskande i vattendragen; finnes väl Veronica offici- 

 nalis på de upptagne trädgärdsrabatterne, eller Ve7'on. hederce- 

 tolia på ängarne; finnes någonstädes Veron, montana på de 

 öppna fälten, eller Veronica spicata i skogarnes skugga o. s. v. 

 Och om dessa vilkor för hvarje arts trefnad och tillvext synas 

 lika oföränderliga som artens yttre form, så finnes ju redan i 

 dessa yttre vilkor bestämda gränsor satta för artens utbred- 

 ninof — beroende af en gång för alla gifna lagar; och inga 

 laL^-ar, vunna af vexten sjelf i den ofta åberopade striden för 

 tillvaron, torde åt densamma bereda ett större utrymme än 

 som för den varit afsedt under dess tillvaro på jorden. Det 

 har antagits att, under en längesedan förgången period, träd 

 med stora dimensioner, tillhörande de högre Cryptogamernes 

 stora familj, nästan uteslutande utgjort den då befintliga vegeta- 

 tionen på jorden. Den öfver hafvet uppskjutande jordytan 

 skulle då utgjorts af mindre öar, spridda i den stora oceanen; 

 ett mildt klimat, sådant kanske som det nu finnes på Vest- 



