34 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



inrättade, på det att proportionen i naturen må bibehållas, och 

 inofentino- utbildas till något öfvennått. Allt skapadt skall 

 underkasta sig den gifna ordningen, och intet får vara utan 

 sin öfverherre (Polit. nat. p. 11). Om således Linné, på grund 

 af sin uppfattning och sin erfarenhet om hvad som föregår i 

 naturen, trodde sig kunna draga den slutsats, att dermed afsågs 

 ett hela skapelsens vidmagtliållande, och bibehållandet af en 

 afsedd jemvigt mellan naturens olika skapelser; men samma för- 

 hållanden förde Darwin till antagandet af en ständigt pågående 

 strid för tillvaron till fördel för segraren ; så torde det ock vara 

 tydligt nog, att slutsatsen är en hypothes, som hvardera an- 

 tagit för att kunna förklara de i naturen observerade facta. 

 Både Linnéaner och Darwinianer hafva sannolikt ansett hvar- 

 deras antagna förklaringsgrund såsom tillfredsställande. Det 

 wäller då att bevisa, huruvida summan af kända facta tydligare 

 tala för den ena hypothesen, än för den andra. 



Vill man under en och samma benämning sammanföra alla 

 de förhållanden, som utgöra den ena grundstenen för descen- 

 dens-theorien, så måste man väl vakta sig för att i benäm- 

 ningen se något mera än ett namn, som kan passa för vissa, men 

 säkerligen icke för andra af de facta, som man under namnet 

 sammanfattar. En strid i vanlig mening förutsätter väl ett 

 activt uppträdande af båda, eller alla de stridande parterne, 

 och i sådane fall kan man väl tala om en slutlig seger, vun- 

 nen strid efter strid, och i sådane fall hafva ett berättigande 

 att förklara segren beroende af vissa segrarens företräden. ]\Ien 

 en strid, som består i ett passivt beroende af yttre förhållan- 

 den, hvilka till och med kunna förhindra hvarje yttring af lif, 

 kan icke gerna anföras som bevis för en seger, eller en strid, 

 hvars utgång är beroende af den stridande sjelf. Uti en strid 

 som utkämpas mellan 2:ne djur, och en strid deri en vext 

 o-år under genom yttre förhållanden, är utan tvifvel redan en 

 stor skilnad, om ock i detta fall båda kunna subsumeras under 

 endera bemärkelsen af det dubbel-tydiga uttrycket: »struggle 

 for existence^. ^len om det är den nödvändiga följden af 

 sjelfva vextens oförmåga att förflytta sig till olika ställen, att 

 den icke sjelf kan föra sina frön till passande localer för deras 

 utveckling och skaffa dem der den yttre omgifning, som är 

 första vilkoret för deras förmåga att gro, så borde icke den 

 omständighen, att ett oändligt större antal frö bildas än som 

 komma till utvecklino-, med fog kunna åberopas såsom bevis 



