BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAI). HAXDL. BAND. 10. X:0 12. 39 



af organismerne till nya former; så torde, sä vidt man skall 

 stödja sig på livad vi i naturen verkeligen kunna iakttaga, 

 ■\äl någon tvekan böra uppstå, huruvida den nu så allmänt 

 omfattade Darwinska hypothesen hvilar på säkrare grund än 

 den Linnéanska. Lägger man med Darwin de beräknade möj- 

 ligheterne af förökning till grund, och låter dessa möjligheter 

 alltjemt föda af sig i geometrisk progression i snart sasfdt 

 onämnbara antal, och låter det som i de höga sifier-resultaten 

 brister för den långsammare födaren afhjelpas e:enom nacfra 

 liera år uti den äfven obegränsade tillgången på tid; och 

 med de sålunda vunna oändliga summorne af möjliga antal 

 jemför resultatet — det som finnes lefvande — och låter den 

 sålunda funna skillnaden utgöra både beviset för en strid, som 

 föregått, och måttet för dess häftighet, så kan man visserlio-en 

 få fram en doctrin, som följdriktigt deduceras af de antagne 

 premisserne; men linnes någon tvekan om dessa sednares full- 

 giltighet, så måste för visso äfven residtatet synas minst sagdt 

 osäkert. 



IV. Artens förändring-ar i yttre form, framkallade af 



olika anledningar; förändringarnes olika betydelse; 



(Variabiliteten i naturen). 



Inom Hera vetenskaper är det vanligt, att vetenskaplio-a 

 begrepp kunna bestämmas med den största noggrannhet ; man 

 kan i många fall uppgifva allmänna lagar, från hvilka man 

 knappt känner något undantag. Förhållandet är väl mycket 

 annorlunda, h varhelst det gäller organismernes verld; hvarje 

 lefvande väsen förändras icke blott under fortgången af dess 

 utveckling efter vissa för dess inneboende lif bestämda lagar; 

 utan organismen är äfven i mer eller mindre mån beroende 

 af sin omgifning ocli tager derifrån intryck, som än häm- 

 mande, än fortskyndande, än förändrande kunna ingripa på 

 lifvets normala utveckling. Och framförallt måste detta vara 

 förhållandet hos vexterne, som äro bundne vid den torfva, der 

 de en gång fått sin plats. Vexten kan icke med roten upp- 

 taga andra ämnen än de, som der förefinnas; saknas der be- 

 ståndsdelar, som vexten för vissa delars utbildning behöfver, 

 så kunna icke heller dessa delar hos den utbildas. Kan vex- 

 ten, såsom man tror sig veta, i vissa fall använda andra ämnen 

 än de som den normalt använder, så måste det vara sannolikt, 



