42 AGARDH, LINNÉS LÄRA OM VEXTERNES ARTER. 



någon man blifva permanenta, nödvändigt liafva att strida 

 med landets andra vexter, måste de förut dominerande artcrne 

 vara de som antagligen lättast skola lemna en afföda, hvilken, 

 om ock i någon mån förändrad, dock skall ärfva de före- 

 träden, som gjorde förfädcrne dominerande öfver andra landets 

 vexter (p. 54). Mdare heter det, der stora träd vexa, vänta 

 vi ock att finna unga plantor; der många arter af ett slägte 

 hafva uppstått genom variering, hafva äfven förhållandena 

 varit gynnsamma för variering; och vi må således kunnii 

 vänta att dessa förhållanden skola fortfara. Om vi deremot 

 anse hvaije art hafva tillkommit genom en särskild skapelse- 

 akt, så finnes ingen synbar anledning, hvarför flera varieteter 

 skulle förekomma inom den flock, som har mänga arter inom 

 slägtet, än inom den som har få {Darwin Orig. p. 55). 



Så vidt jag riktigt uppfattat grunderne för denna stati- 

 stik, så förekommer det mig som skulle den hvila på en 

 mvcket osäker grund. Sjelfva de uppgifter, efter hvilka tabel- 

 lerne skulle uppställas, torde väl bero af den begagnade för- 

 fattarens uppfattning om slägte, art och varietet. Samma 

 grupp AUiwn, som i Kochs Synopsis utgör ett slägte med 30 

 arter och 6 varieteter, är delad i Eeichenbach Fl. Excurs. i 

 3 släsften med 43 arter. Släotet Primula har hos Koch 21 

 arter och 6 variet.; men hos Reichenb. 26 arter och 5 variet. 

 allt inom den germaniska floran. 



Om man för att finna gränsen emellan de stora slägteua, 

 hvilka enligt Darwin skulle vara de varierande, och de amå, 

 relativt icke varierande, söker medeltalet arter för slägtena 

 i den svenska floran, skulle (enligt Wahlenberg) 2, 8 utgöra 

 medeltalet arter på hvarje slägte; men enligt Reichenbach 

 skulle i den tyska floran komma i medeltal 5, 4 arter på 

 hvarje slägte. Då nu få slägten förekomma i den svenska 

 floran, hvilka icke finnas i den tyska, så torde månget slägte, 

 som i den svenska floran finge räknas till de stora, och enligt 

 Darwin relativt varierande, i den tyska komma att räknas till 

 de små och icke varierande. 



Uti sina tidigare arbeten antog Linné de 3:ne Tourne- 

 fortska slägtena: Allium, Cepa och Porrum; så att i första 

 editionen af Flora Suecica Allium och Porrum uppfördes hvar- 

 dera med en art, och Cepa med 2 arter. iMen i andra editio- 

 nen af Flora Suecica sammanfördes de 3 Tournefortska släg- 

 tena till ett enda med G arter. Enligt medeltalets beräkning 



