BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. N:0 12. 43 



efter Wahleuberg skulle de 3 Touruefortska slägtena räk- 

 nas bland de små och icke varierande slägtena; men det 

 sammanslagna slägtet Allium skulle uppföras bland de större 

 och varierande. Uti ingendera af de båda editionerne antyder 

 Linné någon arternes tendens till variering; och i Wahlen- 

 bergs flora omtalas samma Linnéanska arter, utan en enda 

 anmärkt varietet. 



Om åter efter arternes dominerande (iudividernes mängd) 

 man skulle sluta till variationernes talrikhct och slägtenas 

 storlek, så borde för visso den svenske botanisten med någon 

 häpnad finna, att ehxiru t. ex. 



Pinus iSylvestris. Calla palustris, 



Pinus Abies, Menyanthes trifoliata, 



Juniperus communis. Arbutus uva ursi. 



Myrica gale, Ledum palustre, 



Betula alba, Linnjea borealis. 



Alnus incana, 

 tillhöra den svenska florans allmännaste och mest dominerande 

 arter, de väl dock torde böra räknas till våra minst varierande. 

 För att visa hvart man kan komma med en sådan stati- 

 stik, skall jag tillåta mig ännu ett exempel. Uti Wahlenb. 

 Fl. Suec. upptogs slägtet Sphagmna med 2 arter, som livar- 

 dera hade en varietet utom en särskilt anmärkt Aariation. Uti 

 9:de uppl. af Hartmans Fl. upptages Sphagnum med 13 arter 

 och ino-en varietet. Utan tvekan torde man kunna antaga 



~ o 



flera Sphagnvim-arter såsom dominerande i de talrika svenska 

 kärren. Med Darwin borde man väl sluta till, att de af 

 Wahlenberg anmärkta variationerne voro 1826 bco-vnnande 

 arter, och att varierino-en sedan fortgått, sa att år 1864 hade 

 man icke mindre än 13 former, hos hvilka variationerne stadgats 

 till fasta arter. Men svårligen torde någon botanist hålla före, 

 att de nya arterne tillkommit under de mellanliggande 38 

 åren. Hvar och en torde erkänna, att den olika u]:)pfattningen 

 är en följd af sednare, noggrannare undersökningar af Mossor- 

 nes arter. 



Uti stora slägten, säger Darwin äro arterne benägne att 

 vara nära, men ojemt sins emellan beslägtade, bildande lika- 

 som små grupper ikriug vissa arter. Sådane nära beslägtade 

 arter hafva ringa utbredning. Uti dessa förhållanden hafva 

 arterne af stora slägten en tydlig analogi med varieteter. Och 

 man kan lätt begripa anledningen till dessa analogier, om 

 arterne först uppstått och existerat såsom varieteter; då der- 



