BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. N:0 12. 49 



Areschoug uttalar i bestämda ordalag, att de periodiska olik- 

 heterne i uppträdandet af föryngringsgrenar och fortplantnings- 

 grenar framkallas icke genom yttre förhållanden, utan hafva 

 sin grund i vextens egen natur. 



Hos vexterne förekomma talrika förändringar, som, mer 

 eller mindre synliga, i allmänhet torde kunna betecknas såsom 

 ålders-olikheter. Enär dessa framträda småningom, fäster man 

 derpå vanligen ringa uppmärksamhet, och olikheterne framstå 

 tydligt, nästan endast då man jemför mera ifrån hvarandra 

 skiljda åldrar. Den ettåriga grenen hos våra träd bär blad 

 och knoppar, den 2-åriga bär grenar, som sitta på ett eller 

 annat tums afstånd från hvarandra. På en äldre sfren sitta de 

 mindre grenarne synbarligen längre aflägsnade från hvarandra; 

 i det många yngre grenar försvunnit. Den yngre Tallens 

 koniska form försvinner hos den gamla Furan, på hvilken 

 vanligen alla nedre grenar äro borta. Hos vår vanliga Björk 

 är den uno;a stammen beklädd af en slät, och genom sin e^en- 

 domlioa skifviga textur lätt igenkänd, näfver. Vid trädets 

 mognare ålder ser man barken söndersprucken i flakor, och 

 med en consistens som mera erindrar om kork än om näfver. ^) 

 Nya Hollands så kallade Äcacice aphyllce sakna Leguminosernes 

 vanliga småblad, och hafva stjelkarne ombildade till plattade, 

 vertikalt stälda phyllodier, som stundom hafva en mycket 

 egendomlig form. Men man vet, att hos den yngre, ur frö 

 framkommande plantan finnas Leguminosernes vanliga småblad 

 och trinda bladstjelkar. Dessa delar finnas således endast 

 under vextens första utbildningstid, och försvinna efter de 

 första åren, hvarefter vexten får ett helt olika utseende. 



Hos de annuela vexterne komma alla ståndets olika delar 

 sviccessivt fram under en och samma vextperiod, och det är 



som inverkar olika på horizontela grenar (hvilka derför hafva bladen 

 2-radiga), och på upprättstående (som hafva bladen 5-radiga), skulle genom 

 den fördel, vexten deraf vnnne. kunnat göra denna olikhet ärftlig, och anser 

 sig sålunda kunna hänvisa till tyngdkraften som orsak till bladställningen, 

 så är väl detta blott ett sätt, att förlägga det oförklarligajtill annan grund. 

 ') De nedersta grenarne på den vanliga granen äro i någon mån olika 

 med de öfre, genom glesare blad, stälda i nästan horizontela rader. Afhugges 

 en yngre stam straxt ofvanom nedersta grenkransen, så händer att någon 

 af den sednares grenar, som förut legat tryckt åt marken, reser småningom 

 upp sig och blir till ny stam. Under det den år efter år tillvuxit, har jag 

 sett den länge bibehålla sin habituela olikhet, med smärtare grenar och 

 glesare blad. Jag har velat anföra detta exempel, emedan något liknande 

 former, möjligen uppkomna på enahanda sätt, antagits vara begynnande 

 arter. 



