BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 10. N:0 12, 51 



nytt Stånd. I alla dessa och dylika förändringar, som före- 

 komma på ett och samma stånd, lär man väl icke kunna se 

 någon vextens tendens till variering ; den ena formen, som den 

 andra, tillhör artens formkrets, och äro normala utvecklings- 

 skeden i dess lif. Man kunde måhända, med hänvisande till 

 förhållandet hos Musa och Agave, med något sken af sanno- 

 likhet påstå, att blomningen inträder först när vissa matericla 

 beståndsdelar blifvit i tillräcklig mängd hopade hos den blad- 

 bärande vexten, och att blomningen då är den nödvändiga 

 följden af den materiela förändringen. Men en sådan för- 

 klaring synes väl icke stå väl tillsammans med förhållandet 

 hos Palmerne, der blomningen fortgår alltjemt, sedan ståndet 

 uppnått den ålder, som för hvarje art är bestämd. I det ena 

 fallet, som i det andra, torde dessa förändringar hos vexterne 

 närmast motsvara de förändringar hos många djur, som inträda 

 med pubertets-åldern. De äro förändringar hos Individet, som 

 icke äro nödvändige för dess eget lif, men som äro oumbärlige 

 för att vidmakthålla artens lif, under den tid denna har att 

 bestå i naturen. 



Oaktadt de förändringar i yttre form, som vid pubertets - 

 perioden inträda, sålunda kunna vara betydliga, äro de dock 

 genom många exempel så kända, att man icke gerna numera 

 bör misstaga sig om deras betydelse. Det gifves andra exempel, 

 som måhända kunde vara mera vilseledande. Vi odla i vext- 

 husen en Ficiis-avt, vanligen benämnd Ficus stipulata. Den 

 har spensliga grenar, som fastade genom talrika häftorgan 

 synas likasom krypande utbreda' sig öfver väggar och mur- 

 verk. Hos hvarje ung gren sitta bladen med den största 

 regelbundenhet alternerande, tätt åtsittande, och likasom upp- 

 klistrade på väggen. Men i den mån vextens grenar blifva 

 talrikare, utbreda de sig icke blott öfver alla mellanrum på 

 muren, utan äfven öfver andra grenar, och hela väggen in- 

 klädes sålunda till slut af det tätaste löfverk; och många 

 grenar — likasom af brist på muryta — utskjuta slutligen för 

 sig sjelfva och hänga fritt. Men dessa vitskjutande grenar an- 

 taga småningom andra dimensioner: bladen blifva större och 

 antaga en olika form; de dem bärande stjelkarne blifva tjoc- 

 kare och längre och hänga sjelfmant långt ned likasom i na- 

 turliga festoner. Det är på dessa nedhängande grenar, som 

 de små, blommor^innehållande. Fikonen komma till utveckling. 

 Hos Hedera Helix förekomma förhållanden, som mycket närma 



